452 Slägtet Labrus. 
dess mjuk- och taggstråliga portioner en svartbrun fläck, och 
stjertfenan en dylik vid öfre kanten af sin bas; ryggfenans tagg- 
strålar äro upptill svartbruna”.') 
Så vidt kändt är, har endast ett exemplar af denna art 
erhållits inom vår Skandinaviska nord, nemligen det, som å 
anförda stället blifvit beskrifvet af P. E. W. ÖBerG, hvilken 
uppgifver, att det blef fångadt på omkring 30 famnars djup 
vid ön Hitterö utanför Flekkefjord i sydvestra Norge under 
sommaren 1869. — För öfrigt har den enligt Gösrtuer en eller 
annan gång erhållits vid kusten af England, och om den, såsom 
GösrterR förmodar, sammanfaller med Acanthoel. couchii, Cvv. & 
Van., så har den enligt Couvck äfven der tagits på betydligt 
djup (öfver 50 famnars). I Medelhafvet har den anträffats på 
flera ställen, och tyckes derstädes förekomma på mindre djup. 
Enligt STEINDACHNER (anf. st.) är den mycket sällsynt vid vestra 
kusten af Iberiska Halfön, och förekommer fåtalig äfven vid 
Teneriffa och Madeira, men vid alla dessa ställen på temligen 
betydligt djup. 
Underslägtet Centrolabrus, GÖNTHER. 
Kroppen temligen kort och starkt hoptryckt. Munnen är mycket 
liten, men läpparne äro temligen tjocke och uppsvälde. Tänderna bilda i 
hvardera käken endast en enkel rad. Förlockets bakre kant skarpt tandad. 
Analfenans taggstrålar flere än 3:ne. Ryggfenans d:o talrike, 16—20 
Sidolinien icke afbruten. 
Hit höra enligt GÖNTHER 3:ne arter från Europa och Canariska Öarna. 
Hos oss förekommer 1 art. 
6. Labrus exoletus, Linns. 
Småmunta Snultran.”?) 
Analfenans strålar 5 och någon gång 4. Hufvudets längd 
mindre än kroppshöjden. Hufvudet med långsgående, blå band 
och fläckar. 
Rf. 17—19-+5—27; af. 4—5+7—38; brf. 14; bf.-1-5; stjf. 13. 
1) På detta exemplar förefinnas ännu spår till de båda svartbrune 
fäckarne. 
2) Uti ”Skandinaviens Fiskar” har denna arten fått den svenska be- 
nämningen Grässnmultra, hvilken äfven af andre författare blifvit tilldelad 
