474 Slägtet Regalecus. 
Car. Lörkren !) tills vidare antaga, att vi inom vår nordiska 
fauna blott hafva en art, och att de skiljaktigheter, som be- 
skrifningarna utvisa, få tillskrifvas dels betydliga individuella 
och af åldern beronde formförändringar, dels bristfälligheter hos 
de beskrifna exemplaren och dels dylika uti iakttagelserna och be- 
skrifningarna?). I öfverensstämmelse med R. Correrr (sist anf. st.) 
anse vi oss för denna art böra tillämpa det namn, som först 
ät den samma blifvit gifvet. 
1) Vidensk. Meddelelser fra den naturhist. Foren. iKjöbeuh. 1881, p. 218. 
2) I afseende på de äldre beskrifningarnas bristfälligheter får det 
anmärkas, att ASCANIUS och BRÖNNICH icke hade friska exemplar till sin 
disposition, utan, såsom LÖUTKEN nämner, hufvudsakligen eller uteslutande 
blott ett halft öfver en trämodell utspändt skinn. Så var det äfven för- 
hållandet med det af LINDROTH beskrifna exemplaret, då det beskrefs. ehuru 
han hade tillfälle att se fisken förut i friskt tillstånd, och derföre kunnat 
göra den ännu i K. Zoologiska Riksmuseum i Stockholm förvarade, egent- 
ligen artificiella modellen naturtrogen. Den företer emellertid i detta af- 
seende stora brister. och NILSSON säger derföre i Prodr. Ichthyol.: ”Spe- 
cimea enim Lindrothianum cum describeretur jam erat tam mutilatum, ut 
radii pinne dorsalis minime possent numerari”. Det är dock möjligt, att 
LINDROTH räknat desse fenstrålar på det friska exemplaret, ehuru hans 
felsteg i afseende på de främste strålarne gör detta mindre troligt. Han 
förbisåg nemligen eller iakttog icke ryggfenans främre eller nackafdelning, 
motsvarande den afdelning, som hos de unge af föregående slägte före- 
finnes, och blifvit kallad nackfena. Att denna varit skadad och till stor 
del saknats å hans exemplar och af honom blifvit förbisedd, är troligt på 
grund deraf, att den eljest hos alla andra någorlunda väl bibehållna exem- 
plar blifvit iakttagen, med undantag af ett, som enligt HANCOCK & EM- 
BLETON under vintren 1845 erhölls vid Alnmouth i England, och som var 
nära 17 fot långt. Då äfven detta var ett ovanligt stort exemplar, skulle 
man möjligen kunna tro, att de fullt utvuxne individerne, liksom de af 
föregående slägte förlora nackfenan, och att det Lindrothska exemplaret 
följaktligen icke haft någon sådan. Deremot talar emellertid den omstän- 
digheten, att enligt de nämnde författarne omkring början af detta seklet 
eller slutet af det föregående vid de yttre Fern Islands i England ta- 
gits ett exemplar af denne fisk, som varit omkring 18 fot längt, eller lika 
långt som det af LINDROTH beskrifna, och som dock var försedt med en om-” 
kring 1!/, fot hög nackfena. Detta meddelande grundar sig på muntlig 
uppgift till desse författare af en person, som sett exemplaret, hvilket jemte 
ett annat, 4 fot kortare, hade i ett sjukligt tillstånd under ebben qvarstan- 
nat i en grund pöl. — Den i Kongl. Vetenskaps Akademiens Handlingar 
af LINDROTH lemnade figuren öfver fisken är utan tvifvel kopierad efter en 
färglagd«ritning öfver den, som LINDROTH utfört eller låtit utföra sedan 
fisken var uppstoppad, samt förärat till Enkefru GRILL, då varande egarinna 
af Söderfors” bruk och af den derstädes af LINDROTH bildade naturalie- 
såmlingen. En andra dylik färglagd ritning utförde han sedermera för 
