486 Slägtet Regalecus. 
namnen Sildkonge och Sildstörje såsom derstädes iakttagen '!). 
Enligt R. Courrerr (anf. st. pag. 86) strandade ett 10 fot långt 
exemplar på Jäderens ref i Mars 1867, men det saknade huf- 
vud och blef förstördt, med undantag af ett par fragmenter, 
som blefvo insända till Christiania Universitets Zoologiska mu- 
seum. På Bergens museum förvaras i sprit ett par exemplar, 
af hvilka det ena år 1859 erhölls vid Alstahoug 1 Nordland 
(660 mn: Pr). och det; andra 18551 Nordfjord (6302 Ht) 
Det först nämnda af dessa är det, som ofvan blifvit till 
en ringa del beskrifvet, och som 1861 ännu var ganska 
väl bibehållet, och det andra, hvars längd är enligt Correrr 
3110 mill. eller 10 f. 3?/; t., är enligt honom ofullständigt 
och saknar ett stort stycke af stjerten. Dessutom har samme 
författare 1 bref till Cur. LörtKEN?) meddelat, att i April 1881 
ett exemplar af 3 meters längd, som dock sannolikt saknar ett 
stycke af stjertänden, blifvit fångadt utanför Stavanger, samt 
förvaras på denna stads museum (förmodligen i sprit). Detta 
exemplar är redan ofvan anfördt. — Eljest har den oftast er- 
hållits vid England, hvarest enligt Francis Dar (anf. st.) 19— 
20 fall af dess förekomst blifvit upptecknade. 
Dess lefnadssätt är ej kändt, men såsom redan ofvan blif- 
vit anfördt är det antagligt, att den håller sig på djupet i 
Oceanen, och ej annorlunda än genom för den olyckliga om- 
 ständigheter kommer upp till hafsytan. Dess bräckliga bygg- 
nad antyder, att den icke är lämpad för att lefva i de öfre 
oroligare lagren af Oceanens vatten. Vid ytan har man emel- 
lertid stundom sett den röra sig dels med långsammare och 
dels med snabbare vågformiga eller undulära rörelser. I dess 
mage och tarmar har man icke funnit några bestämbara lem- 
ningar. Man har icke hos den iakttagit någon mogen rom, 
men enligt M. Smrson hos Francis Day (anf. st. p. 223) skulle 
ett d. 23 April 1866 vid England taget exemplar, som var 10 
fot långt, haft rom, som tyckts vara nära på färdig att läggas. 
Det Lindrothska exemplaret var en hona, men dess rom var 
fin som sandkorn, och således förmodligen icke mogen. Det 
Hancock-Embletonska exemplaret hade äfven omogen rom. 
Tillägg. Sedan föregående var uppsatt, har Konservator 
RoBerkt Conrzetr haft godheten till oss öfversända en af honom 
1) Kongl. Vet. Akad:s Handl. 1850, pag. 332. 
2) Vidensk. Meddelels. fra den naturhist. Foren. i Kjöbenh. 1881, p. 212. 
