488 Slägtet Regalecus. 
till 12 Norska fot eller från 3 till bortåt 4 meter. Det vid 
Stavanger erhållna blir dock något större, när stjertens längd 
tillbörligen ifylles, i hvilket senare fall dess totallängd kan 
beräknas till-13!/, Norska fot eller nära 41/, meter. 
Stjertänden har alltid varit snedt afstympad och visat spår 
af brott, och följaktligen af att någon del af den samme gått 
förlorad, ehuru den lzesion eller sönderrifning, som ådagalägger 
brottet, ofta blott förefunnits å bakerste änden af ryggraden, 
då deremot stjertspetsens öfre och undre muskelkanter varit 
hele. Till följd af den stora öfverensstämmelse, som detta oak- 
tadt vanligen råder mellan exemplaren uti proportionen mellan 
den främre delen af kroppen (d. v. s. den delen, som är mel- 
lan nosspetsen och anus) och den bakre delen af den samme eller 
stjerten (d. v. s. den delen, som är mellan anus och stjert- 
spetsen), synes det författaren sannolikt, att det i allmänhet 
blott varit en obetydlig del, eller en eller annan kota, som ge- 
nom detta brott gått förlorad. Då muskelkanterne varit hele 
och läkte, är det tydligt, att fisken lefvat någon tid efter det 
brottet inträffat. Någon gång har det visat sig, att en betyd- 
ligare del af stjerten genom brottet gått förlorad, ehuru muskel- 
kanterne äfven då varit tilläkte. Författaren anser det icke 
osannolikt, att den eller de genom brottet förlorade kotorna burit 
en distinkt stjertfena. 
Hos 3:ne exemplar, som i afseende på stjertafdelningen va- 
rit mest fullständiga, har förf. funnit den framom anus varande 
kroppsdelen utgöra omkr. 2/,, af totallängden och stjerten såle- 
des 6/,, af den samma. — Förf. har funnit största kroppshöj- 
den hos medelstora exemplar innehållas 12 till 13 ggr, och huf- 
vudets längd omkr. 16 ggr i totallängden. 
Den noggranna undersökning af ryggfenans nackafdelning, 
som författaren anstält, har gifvit till resultat, att denna visat 
sig bestå af 13 till 15 strålar, af hvilka den 1:ste varit större 
än de andre, och att efter denne följt 4, som suttit tätt intill 
hvarandre samt varit mycket mindre än de andre, och som der- 
före sannolikt icke vid spetsen burit någon bladformigt utbredd 
hinna, och att de bakre strålarne i denna afdelning uti storle- 
ken så småningom närmat sig till de närmast följande uti 
den egentliga ryggfenan, och att den förra således icke varit 
tydligen afskild från den senare. — I afseende på antalet af 
strålarne i den egentliga ryggfenan har han funnit, att detta 
antal är hos olike individer underkastadt en betydlig variation, 
