Bergstubben. 601 
hvilka den bakerste på stjertfenans bas. 2:ne långsgående band 
af svarte fläckar på ryggfenorna och ofvan dem mindre tydlige 
sådane af blekare färg. 
Bergstubben upptäcktes först af A. W. Manx i Gullmar- 
fjärden i Bohuslän 1852, men beskrefs ej af honom förr än 
1863. Sedan dess har den af honom blifvit anträffad på flera 
ställen i samma trakt i Bohusläns skärgård, ehuru den derstä- 
des icke är allmän och tyckes vara sporadisk. De ställen, der 
den af honom erhållits, äro följande: Löken innanför Gåsö, Hå- 
garnsskären, Kyrkösund och Vesviken, norr om Lunnevik, på 
insidan af Gåsön. Enligt OC. A. Hansson!) förekommer den 
”här och hvar vid steniga stränder och bergväggar bland tån- 
gen” 1 norra Bohusläns skärgård. Den förekommer emellertid 
utan tvifvel längre söderut vid vår vestra kust, åtminstone ned 
till Öresund, då G. Wisrner uppgifvit?), att han tagit den vid 
Kallebodstrand i närheten at Köpenhamn. Honorna äro i all- 
mänhet talrikare än hanarne. -— Vid Norge förekommer den 
vid de södra och sydvestra kusterna af detta land, och synes 
der vara talrikare än i Bohuslän. Corrertr har funnit den tal- 
rik 1 Christianiafjorden vid de flesta steniga stränder derstädes, 
och han har under hela sommaren kunnat insamla den der i 
mängd... Vid Norges sydvestra kust har den enligt Cornrnerr af 
G. 0. Sars blifvit tagen utanför Stavanger, och vi hafva tagit 
den vid Haugesund och Bergen, och Correrr har tagit den 3 
mil norr om Bergen. — För öfrigt förekommer den enligt FRrRaAn- 
es Dar vid England samt vid Norra Frankrikes till Engelska 
kanalen gränsande kust. 
I afseende på dess lefnadssätt hafva både Marm och Cor- 
LETT iakttagit, att den gerna håller sig på stenig botten och 
vanligen i närheten af klippiga stränder, men den sist nämnde 
äfvensom vi sjelfve hafva dock erfarit, att den. derjemte båller 
sig på sandbotten. Den står nere på bottnen, och väljer ofta 
klippor och stenar med sluttande sidor, på hvilka den står stödd 
af sina bukfenor. Stundom träffas den på 4—35 famnars och 
stundom på mindre djup, och någon gång nära under hafsytan, 
inne vid strandbrädden, då vädret är lugnt och stilla. Un- 
garne träffas på något djupare vatten, och äro sannolikt mera 
1) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1880, N:o 4, pag. 20. 
2) Prodr. Ichthyol. Dan. marine; Naturhist. Tidskr. 3 Rekke, 12:te 
Bd. pag. 18. 
