646 Slägtet Crystallogobius. 
ryggfena och bukfenor, ehuru mindre utbildade än hos de äldre 
hanarne, dock icke äro rudimentära. De yngre honorna äro 
naturligtvis ännu smärre och spensligare till kroppsformen, 
och hafva ännu mindre och mera tillspetsadt hufvud än de 
äldre d:o. 
Glasbulten är en i allmänhet sällsynt hafsfisk. Vid Sve- 
rige har den endast en gång, i Juli 1877, anträffats af A. W. 
Marnw (anf. st.), som vid Gåsön, strax sydost om Löken, itrak- 
ten af Lysekil, fann ett par exemplar (hane och hona), som 
händelsevis följt med de för fångsten af annan fisk utsatta 
och från 14 famnars djup uppdragna garnen. — Vid Norge har 
den deremot flera gånger erhållits, ehuru den äfven der synes 
vara temligen sällsynt, och är mycket vexlande i sitt uppträ- 
dande enligt Corninetrs iakttagelser. Första gången blefvo 5 
exemplar tagna vid Steen nära Bergen af P. Stuwirz i Decem- 
ber 1834, och något af de följande åren togos ett par exempl. vid 
Askevold i norre delen af Bergens stift af framl. Stiftsamtmannen 
Curisti.. Ett par exemplar blefvo tagna med bottenskrapa i 
Juli 1843 af framl. Akad. Adjunkten, Baron MaGnus Von DöBEN 
vid Grips fiskläge utanför Christiansund. Dessa hade, förmod- 
ligen under bottenskrapans uppdragning, inkrupit uti tomma 
bon eller tuber af masken Chetopterus norvegicus. Sedermera 
har den åtskilliga gånger blifvit tagen, dels af Professor G. 0. 
' Sars vid mynningen af Hardanzerfjorden och i Christianiafjor- 
den, och dels och i synnerhet af Konservator RB. Corrett i sist 
nämnde fjord, hvarest den senare en och annan gång under 
sommaren lyckats erhålla icke så få exemplar. Dessa hafva 
derstädes erhållits mellan öarna utanför Christiania, och med- 
följt upp till vattenytan de finmaskade garn, med hvilka man 
fångat makril, skarpsill och ungar af vanlig sill, och med hvilka 
då äfven klarbulten blifvit uppdragen. Då de kommit upp, 
hafva de på grund af expansionen af den i deras bukhåla inne- 
hållne gasen icke kunnat nedgå 1 vattnet igen, utan blifvit lig- 
gande i vattenytan, ehuru de icke uppdragits från något större 
djup (1—15 famnars). Då deras kropp företer en ännu lösare 
konsistens än den hos den närmast föregående arten, har denna 
företeelse naturligtvis samme orsak som hos den. Enligt ett se- 
nare benäget meddelande i bref till oss från R. Correrr, hade 
han sedermera blott en enda gång i Christianiafjorden Jyckats 
erhålla den i något större antal, nemligen den 11:te Juni 1879, 
