Merulken. 767 
solfjäderformiga och väckande utom hufvudets sidor. Hos den 
större ungen voro bukfenorna nära dubbelt längre än hos den 
mindre, antydande en individuel skiljaktighet uti utvecklingen. 
Hufvudet var dock ännu icke så starkt nedtryckt som det af de 
äldre. Hos både desse och de af GönrHer beskrifne ungarne var 
stjertfenan homocerk och starkt afrundad. Hela kroppen ofvan och 
fenorna voro spräckliga af gulgrått och svartgrått; hela undre 
sidan hvit; bukfenorna med svart hinna och hvitaktige strålar. 
Då den ene af desse ungar togs, simmade den lifligt omkring i 
hafsytan, liksom det största af AcGassrz beskrifna exemplaret. — 
Utan tvifvel förete desse ungar, liksom de af Cyclopterus lum- 
pus, betydliga individuella skiljaktigheter i afseende på gången 
af utvecklingen. Å här varande Universitets zoologiska museum 
förvaras ett par ungar från Alger, skänkte af Prof. N. G. KJELL- 
BERG, och som genom antalet 11 strålar i 2:dra ryggfenan visa 
sig tillhöra arten Lophius piscatorius. De äro endast 85 mill. 
långe, men hafva dock redan genomgått sin förvandling och 
likna hufvudsakligen de äldre. En och annan afvikelse från 
desse senare förmärkes dock ännu hos dem, häntydande på de 
ungarne tillkommande egenheterna. Den 1:ste isolerade rygg- 
fenstrålen är kortare och vid spetsen något utvidgad, men bär 
derstädes ett tvådeladt och i spetsen cilieradt blad. Bröst- och 
bukfenorna äro något större, men dock af samme form som hos 
de äldre, endast med något längre franslikt utstående ändar af 
fenstrålarne. De förra äro 16 och de senare 14 mill. långa. 
Skelettet. Detta företer en hel del egenheter. Det fasta 
kraniet är af en temligen långsträckt och nedtryckt form. Dess 
bredd innehålles ungef. 12?/, ggr i dess längd, och dess höjd 
baktill 2:ne ggr i dess bredd. Nackbensapparaten har den egen- 
heten att den genom sidonackbenen, men icke genom hbasilar- 
benet är sammanvuxen med 1:sta kotan. Deraf följer, att sido- 
nachenen icke hafva några ledknappar. Basilarbenet är under- 
till afrundadt och begränsar nackhålet nedtill. För öfrigt be- 
gränsas detta endast af sidonackbenen. Öfre nackbenet har blif- 
vit långt afskildt från sidonackbenen, och har sitt läge uppe 
på midten af hjessan, och mellan det och sidonackbenen och 
1:sta kotans neuralbåge ligga ossa epotica, som stöta intill hvar- 
andra, och hafva hvartdera å sin öfre sida hos yngre en stor tagg. 
Utanför o. epoticum är ett fast med kranialväggen samman- 
vuxet ben, som vi anse oss böra antaga för det således här till 
