BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. AFD. IV. N:0 4. 5 



Skogsmårdcn {Maries sylvestris Gesn.) liar under senare 

 tid starkt förökats till mycken men för småvildtet. Ett be- 

 tydligt antal mårdar skjutas årligen eller fångas någon 

 gång i saxar med bete äfvensom i fällor. Namn: mål. 



Ett ovanligt stort ex. af skogsmård, skjutet i Ytterhogdal 

 ^^/ii 1899, förtjänar omnämnas. Djuret mätte i längd från 

 nosens spets till bakfotens klo 72 cm.; från nos till svans- 

 pets 80 cm. En annan egenhet företedde det därutinnan, 

 att svansspetsen var gråaJdigf ///vit. För öfrigt var fallen 

 ovanligt ljus, gulgrå, äfven stickelhåren. Enligt erfarna 

 jägares mening och iakttagelser är detta (isynnerhet den 

 ljusa svansspetsen) utmärkande för mycket gamla individ. 



Järf (Gulo horealis Retz.) anträffas och dödas numera 

 icke ofta. Hans uppehållsort är det egentliga fjällområdet, 

 men han har ock skjutits (1896) så östligt som i Linsäll. 

 Namn: j(^rv. 



Utter (Lutra vulgaris L.) är ganska allmän såväl i land- 

 skapets hufvudälf Ljusnan som i mindre åar och andra vatten. 



Att utter angripes^ dödas och uppätes af räfven hör väl 

 till sällsyntheterna. Ett dylikt fall iakttog dock en brukare 

 D. från Sörvattnet för några år sedan. I den nyfallna snön 

 påträffade han ett utterspår, och följande detta, märkte han 

 att en räf slagit in på spåret och jagande följt efter uttern 

 till dess han upphunnit och dödat honom. Endast några 

 kvarlefvor i den blodiga snön visade utgången af den för 

 uttern ojämna striden. Namn: otter. 



Vanliga räfven {Canis Vulpes L.) förekommer talrikt och 

 varierar icke så sällan. Den efterhålles dels och mest med 

 slagjärn, men fångas äfven då och då i tana (»rsev-klipe»). 

 I en sådan fann en fångstman från Remmen i Älfros för ett 

 par år sedan tvänne räfvar hängande, den ena till det mesta 

 uppäten, den andre därofvanpå orörd. Därvid torde tillgått 

 så, att den först fastnade räfven sönderrifvits af rofdjur (för- 

 modligen också räf), hvarpå den, hvilken hel anträffades, ej 

 afskräckt af kamratens öde, hoppat upp för att gripa den 

 på tanans spets kvarsittande åteln och äfven han fastnat. 

 Namn: rcev; äldre benämning: rökcer (rökarl) (vitesord). ^ 

 Hanen: rcev-hunn; honan: rcev-tih el. rcev-hittje. 



' Med vitesord afser förf. sådana benämningar, som fordom af allmogen 

 brukades för en del djur (rofdjuren) och hvarmed dessa vanligen omtalades. 

 De borde icke nämnas vid sina rätta namn, ty de troddes då tillfoga skada. 



