3IHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. APD. IV. N:0 4. 7 



Lämmelsläktet är i Härjedalen representeradt både af 

 ^jällämmdn (3Tf/odes lemmus L.) och skogslämmeln {M. schi- 



iticolor LlLLJEBORG). 



Fjällämmeln, stationär i landskapets högfjäll, som det 

 5ynes äfven så långt ner som på Hoverken, där jag träffade 

 iess bon 1894 i juli, förekommer under s. k. »lämmelår» i 

 ofantliga mängder. Så senast åren 1890 — 91 och 1895. 



I en redogörelse för vildtförhållandena i provinsen för 

 1890 (Sv. Jägförb:s tidskr. årg. XXXV sid. 72) har jag på- 

 visat det skadliga inflytande lämmelvandringarne synas hafva 

 pä det mindre skogsvildtet, förmenande att detta måste bero 

 därpå, att en mängd rofdjur (räf, mård, vesslor och bland 

 fåglarne isynnerhet ugglor) följer lämlarne efter, och då dessa 

 snart nog omkomma och därmed den lättillgängligaste födan 

 försvinner, får sedan det jaktbara småvildtet sitta emellan. 

 Jag har sedermera i en uti årg. XXIX af samma tidskrift 

 införd uppsats, »Vid Fännsjön» (sid. 19) funnit, att en lik- 

 nande iakttagelse gjorts i Jämtlands fjälltrakter. Förf. däraf 

 säger sig under tvänne lämmelperioder förmärkt ett skadligt 

 inflytande på hararne af lämmeltågen, ity att såväl under 

 dessa harar påträffats döda i marken, som hartillgången på 

 de af lämlarne besökta markerna efteråt förminskats. Han 

 uttalar ett antagande, att de ovälkomna små djuren förgifta 

 hararnes betesmarker. 



Hvarpå nu det anmärkta skadliga inflytandet egentligen 

 grundar sig tilltror jag mig icke att afgöra, men det faktum 

 att lämmelvandringarne äro menliga för småvildtet (särskildt 

 haren) torde vara obestridligt. Namn: lemmänd (neutr.: »ett 

 lemmän da). 



Skogslämmeln, här benämnd »blåmus» och »blåråtta» äfven 

 »blålem mänd» (Y. Högdal) synes likaledes vara stationär i 

 åtminstone landskapets västliga och sydliga trakter. 1895 

 förekom den samtidigt med föregående art i ymnighet. Äfven 

 påföljande år var den synlig, och förlidet år (1898) anträffade 

 jag den under högsommaren (^/s), hvilket föranleder antaga, 

 att han fortplantat sig i trakten (Linsäll). Den är af allmogen 

 med visshet känd sedan 40 år tillbaka. I likhet med Ijälläm- 

 meln förekommer den somliga år i stor mängd, antagligen lik- 

 som denne på grund af »öfverbefolkning» tvingad till flyttningar. 



Sorkarne företrädas, enligt hvad hittills kunnat utrönas, 

 af ej mindre än 4 arter. Ej talrikt f()rekomma åkersorhen 



