8 ERIK MODIN, ANTECKNINGAR OM HÄRJEDALENS FAUNA. 



{Ärvicola agrestis L.), här benämnd mullvard, mullhöJcar eller 

 jolpcervånd, samt vattensorlcen (Ä. amphihius L.), här kallad 

 musvamm äfvensom vassvänd. 



Hösten 1895 insände jag till konservator Kolthoff sork- 

 exemplar, som befunnos tillhöra de i Härjedalen ej förut 

 anträffade arterna gråsidiy sork {A. rufo-canus Sundev.) och 

 lång sv ansade sorken {A. glarcolus Schreb.). De båda sist- 

 nämnda skiljas ej af allmogen från skogslämmeln och be- 

 nämnas i likhet med denne :>blåmöss;. 



Att bäfveni (Castor fiber L.) ej längre tillhör vårt lands 

 fauna synes otvifvelaktigt. Några data angående detta djurs 

 senaste förekomst i detta landskap torde dock icke sakna 

 sitt intresse. 



Den sista kända bäfvern dödades i Ljungdalen, Hede 

 pastorat, år 1834. I de nedre socknarne hade den utrotats 

 tidigare: i Linsäll fångades den sista bäfvern med nät i 

 Sömlingån 1827; i Sveg skall den siste hafva skjutits i 

 bäcken Lill- Färing en. något af de första åren af detta år- 

 hundrade, i Ängersjö ihjälslogs den sist förmärkta vid 

 kvarnstället invid Ängersjön samma tid, h varemot djuret 

 i Lillhärdal bibehållit sig intill 1820 — 25, då en ensam, 

 länge iakttagen bäfver dödades med s. k. själ f skott i ån As- 

 vasslan. 



I Sv. Jägarförhundets nya tidskr. för 1887 finnes en upp- 

 gift om att en bäfver varit synlig vid Tännån i Tännäs s:n 

 år 1885. Uti »bidrag till kännedomen om Jemtlands och 

 Herjeådalens fauna» af P. Olsson (Öfversigt af Kongl. Vet. 

 akademiens förhandlingar 1896, n:o 2), hvilken uppsats först 

 under tryckningen af min blifvit mig bekant, återgifves 

 samma u])pgift. Enligt hvad jag på ort och ställe erfarit 

 måste denna dock gi'unda sig på ett misstag. De »bäfver- 

 visten», som i denna trakt iakttagits, äro också alla af be- 

 tydligt äldre datum. Det gifves icke grundad anledning 

 antaga, att bäfvern fortlefver i dessa nejder. 



Hnreu förekommer tämligen sparsamt på stora sträckor 

 af landskapet beroende på den jämförelsevis ringa tillgången 

 på löf- och granskog. Talrikast är han i vissa fjälldalar. 

 Han fångas af allmogen med snaror och är äfven föremål 

 för flitig stöfvarejakt. Endast den nordiska arten {Lepus 

 horealis Nilss.) har af mig här iakttagits. Namn: hära; 

 hanen: härabock. 



