BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 25. AFD. IV. N:0 4. 9 



Vildrenen (Cervus Tarandus L.) torde numera icke besöka 

 något af Härjedalens fjäll men har fordom i detta landskap 

 varit föremål för en lika ifrig som lönande jakt. Längst 

 torde vildrenen hafva hållit sig kvar i fjället DigerJiågna 

 (Hede pastorat). Den svåra snövintern 18()0, ödesdiger för 

 älgstammen, blef det äfven och i än högre grad för vild- 

 renarne. I Digerhågn-fjället nedskötos då många af jägare 

 från omgifvande bygder, och de, som undkommo, sägas hafva 

 flytt inåt norska fjällen. Sedan har, såvidt man vet, ingen 

 vildren skjutits inom Härjedalens område. Namn: ren; honan: 

 sömmöl. Äldre namn på vildrenen: knore eller vanligen 

 djur. 



Älgen (Cerviis Alces L.) är ännu ingalunda sällsynt i 

 provinsens skogar, ehuru stammen härdt beskattas genom 

 den ifriga jakten under loflig (och oloflig) tid. Algen påstås 

 fordom hafva förekommit periodvis, omväxlande med vild- 

 renen, enär de båda samsläktingarne icke skola hafva trifts 

 tillhopa. Årtiondena före 1860 säges den varit mycket talrik, 

 men de då rådande svåra snöförhållandena möjliggjorde den 

 hänsynslösaste älgslakt. Gamla älgjägare hafva omtalat, 

 huru rik tillgången på dessa högdjur var förut och huru de 

 sedan endast långsamt förökade sig för att emellertid aldrig 

 bli så talrika som förr. 



Härjedalens allmogejägare särskilja tvänne varieteter af 

 älg; en med större, tjockare kropp, kortare ben, mörkare 

 hårfärg samt breda skofvellika horn med små »stiklor». Detta 

 slags älg är trögare till lynnet och står lättare för hunden. 

 Benämningar: fjol- eller fjäl-älg, äfven Idöfftimi eller klöfftoxe. 

 Den andra varieteten har en spensligare och mera långsträckt 

 kroppsbyggnad och ljusare hårfärg, hvarjämte hornen hafva 

 en form »snarlik renens- med långa mera direkt från liorn- 

 kolfen utgående spetsar. Djur af detta slag äro skyggare, 

 så att de ej gärna bida för hunden. Svårare att fälla, 

 räknas de också som ett mindre värdefullt jaktbyte än före- 

 gående. Namn: spirälg. Dessa nu anmärkta skiljaktigheter 

 äro berörda äfven i en uppsats i Sv. Jäg.-förb:s nya tidskr. 

 årg. XIV sid. 113. 



Älgens allmänna namn: den vuxna hanens brind eller 

 älg (med hårdt g.), honans äljr. Jiänn-onge kallas ett yngre 

 han- eller hondjur, som ännu ej parat sig och i brunsttiden 

 löper (ränner) mellan »stoen». 



