12 ERIK MODIN, ANTECKNINGAR OM HÄRJEDALENS FAUNA. 



skåpet förutom af ett par kungsfåglar äfven af gråmesar, 

 stjärtmesar, en talgoxe och några lappmesar. Endast tofs- 

 mesen och trädkryparen fattades för att samlingen skulle 

 varit så komplett som traktens fauna medgifver. Namn: 

 fågelJciing och furupt/tt. 



Sångarnes familj är företrädd af följande af mig be- 

 märkta arter (flera lära dock säkerligen finnas): 



ärtsån^aren (Sylvia ciirruca L.). Ett bo med 5 ungar 

 jämte ett okläckt ägg taget i Y. Högdal •''% 1892 af A. 

 SvEDMARK. (Arten bestämd af G. Kolthoff); 



löfsån^aren (Phi/llopseustes trochilus L.) är mycket allmän. 

 Namn: löf-lus: 



gransaiigareii (P. colli/bita ViEiLL.). Bo af denna art med 

 3 ägg (bestämda af G. Kolthoff) är anträffadt af A. S ved- 

 mark 1- G 1891 i Y. Högdal. 



Säfsån^aren {Calamoherpe Schoenoheniis L.) iakttogs i 

 vassen vid Gröningsån (Sveg ^V? 1890) men är ej annorstädes 

 i provinsen af mig observerad. 



Järnsparfven (Accentor modularis L.) är af mig anträffad 

 i Y. Högdal Vs d. å., förmodligen stadd på flyttning, men 

 oantagligt synes ej att han häckar i Härjedalen, ehuru detta 

 ej ännu är kändt. 



Af törnskatsläktet träfi'as i denna provins endast var- 

 fågeln (Lanins excuhitor L.). Han är af mig iakttagen '''■^j-i 1891 i 

 Älfros och påföljande höst under da pågående lämmelvandring 

 upprepade gånger sedd. Ur en kull ungar, som jag iakttog 

 Vs 1899 i Y. Högdal vid Kyrknäset, blef en ännu icke fullt 

 befjädrad sådan skjuten och därmed ådagalagdt att törn- 

 skatan häckar härstädes. 



Ett i en matbod infångadt ex. (9 ad.) hölls af mig i bur 

 i9/9_2i/io 1891 och tycktes finna sig godt, tills det på grund 

 af dess osnygghet aflifvades. Det matades med smärre råttor 

 och fåglar, på hvilka fågeln alltid först lösbröt hjärnskålen 

 och uppåt hjärnan. Såsom prof på dess rofgirighet må an- 

 föras, att då en i rummet händelsevis inkommen talgoxe af 

 en person insläpptes i buren, grep vårfågeln densamma ögon- 

 blickligen och strypte den med Morna mot sittpinnen, hvarpå 

 rofvet på vanligt sätt sönderslets med näbbet. 



En egendomlig vana, som ofta förmärktes, var att fågeln, 

 afsiktligt som det syntes, med sin vämjeligt luktande spill- 

 ning nedsölade hvad han icke kunde för tillfället förtära af 



