20 ERIK MODIN, ANTECKNINGAR OM HÄRJEDALENS FAUNA. 



nalkas hennes viste. Vid ströftågen därutom synes hon 

 skyggare och försiktigare. Men äfven då visar hon stundom 

 prof på en oförsynt påflugenhet. Så har Insp. A. Lilienberg 

 från Nilsvallen (Sveg) meddelat följande. Vintern 1896 sågs 

 en slagnggla nära intill gården förfölja en i en tall varande 

 ekorre. En äldre gosse, hvilken vardt varse detta, blandade 

 sig i leken. Därvid vände sig ugglan emot honom, och han 

 hade all möda att värja sig för de, isynnerhet mot hans an- 

 sikte, riktade angreppen. Förmodligen hade han icke utan 

 allvarsamma skråmor sluppit undan, därest icke en jjerson 

 tillstädeskommit och med ett skott sträckt den ilskna fågeln 

 till marken. 



Under de år då lämlar och möss äro mera sällsynta, ut- 

 göres slagugglans liksom hökugglans föda gärna af ekorrar. 

 Vid flera tillfällen har ugglornas jakt på sådana iakttagits. 

 Ekorren förföljes af dem upp och ned efter träden, till dess 

 ett gynnsamt tillfälle erbjuder sig att gripa honom, då han 

 raskt dödas med klor och näbb, hvarpå han med fötterna 

 bortbäres till ett lämpligt ställe för att uppätas. 



SMljakfig färg hos könen. Hösten 1895, då i följd af 

 lämmelvandring ugglor förekommo i mängd, hade jag till- 

 fälle att granska ganska många exemplar af slagugglan. 

 Därvid bemärkte jag en i af mig tillgängliga ornitologers 

 arbeten ej angifven färgskillnad mellan könen, hvarpå dessa 

 med säkerhet åtskiljas. Hanens (den utväxta fågelns) grund- 

 färg undertill är gråaktigt hvit, hvaremot de längsgående 

 svartaktiga fläckarne klart markera sig. Ögon kretsen är 

 likaledes hos honom gråhvit, äfvenså benens dunfjädrar. Alla 

 dessa partier äro hos honan rostgula, hvilket gör färgteck- 

 ningen hos henne i sin helhet dunklare; 



lappu^glan (S. lapponica Retz.) förekommer icke så van- 

 ligt som föregående men är dock icke särdeles sällsynt. Jag 

 har erhållit ex. från Hede och Linsäll och ett bo vid E,ån- 

 dalen synes enligt beskrifning på den jämte ungarne dödade 

 modern hafva tillhört denna uggla. Namn lika med före- 

 gående. Namn som föregående. 



Jordiigglan {Asio hrachyotus Forster) är under lämmelår 

 ganska talrik såsom fallet var 1895. Jag har iakttagit den 

 häckande på fjällmyrarne vid Råndalen 1897; 



hornu^^lan {A. otus L.). En rufvande hona af denna art 

 togs ^Vö 1891 i slagjärn vid Bäckedal i Sveg. Boet utgjordes 



