22 ERIK MODIN, ANTECKNINGAR OM HÄRJEDALENS FAUNA. 



fjällrråken {B. lagopus Brunn.) är anträffad häckande i 

 fjällområdet (Hede). Därifrån erhöll jag ett ex. (ef) i juli 

 1896 och från samma trakt är en ungfågel öfverlämnad till 

 Skansen af kyrkoh. S. J. Enander. Bo, med två ungar jämte 

 1 rötägg, funnet i Y. Högdal ^Vt! 1890 (S vedmark). Namn: 

 våh, fjällvåli (Hede). 



Kiing-sörnen {Äqiiila chrysaetus L.) häckar ännu ehuru säll- 

 synt i provinsens aflägsnare fjälltrakter och skjutes en och 

 annan gång under höst- och vårflyttningarne (senast i Lill- 

 härdal ^^/lo 1896). Skall fordom hafva förekommit talrikare. 

 Namn: slagörn. 



Fiskgjusen (Panclion haliactus L.) bebor för honom lämp- 

 liga lokaler öfver hela landskapet. Namn: fiske-mås äfven 

 fissjtje-jö (Linsäll). 



Duffåglar. 



Ringdiifvan (Columba palumhus L.) häckar ytterst sällsynt 

 i östra och mellersta delarne af provinsen. Att hon äfven på 

 1500-talet häckat eller uppehållit sig här framgår däraf, att 

 den troligen då bebyggda byn Bufhärg i Sveg erhållit namn 

 af denna fågel. 



Skogsdiifvan {C. oenas L.) är iakttagen endast under flytt- 

 ningstiden (i maj 1899. Y. Högdal). 



Större tiirlurdufvan {Turtur orientalis Lath.) är en gång 

 (dec. 1842) anträffad i provinsen (Kolthofi' och Jägersköld: 

 »Nordens fåglar>, enl. tidigare uppgift). 



II. Springfåglar. 



Hönsfåglar. 



Fjällripan (Lagopus mutus Montin) häckar i högfjällen. 

 Östligast torde detta ske på Sonfjället och Hoverken, där 

 jag anträffat henne i juli 1894. Under hårda snövintrar in- 

 finner hon sig någon gång bland följande art i de lägre 

 dalarne. En förmodad bastard mellan dessa' båda arter (Se 

 Jägarförhis tidskr. 4 h. 1896) kan enligt meddelande af kon- 

 serv. Kolthoff antagas hafva varit en dalriphane, hos hvilken 

 till likhet med fjällripans hane stundom ett svart band mel- 

 lan näbb och ögon skall förekomma. Namn: skärv, fjcellskärv, 

 fjcellrype. 



