l86 MAN-LAF. 



dess substans, och mot medelpunkten vidta- 

 ger en finare fibrös vålnad, liknande bon nli , 

 h vilken blifver glesare eller liksom försvinner 

 vid medelpunkten, som ofta finnes alldeles 

 tom, utgörande ihåligheten i de äldre och 

 större bålens trådar, liksom det förhåller sig 

 med apothecia invändigt. Fig. a, b, c äro 

 mycket förstorade; men i synneihet fjg. c. 



Ifrån äldre tider har man icke känt nå- 

 gon nytta af denna vext. t^. Linné säger en- 

 dast, att Renarne äta A^x\ i brist på Renlaf- 

 ven. Hagen skrifver, att den ger röd färg; 

 men af goda skäl tviflar jag derpå. Den fin- 

 nes ibland rödfläckig styck tals på ytan, som 

 troligast gifvit anledning till denna förmodan; 

 men efter alla derom enskilt anstaldta försök 

 har j^g ej kunnat få någon röd färg, men väl 

 flera bruna, som i någras ögon då lära före- 

 falla som röda. Hr. 14^illemei tror ock att 

 den gifver röd färg, och att den är nyttig e- 

 mot hudlöshet. 



Den nytta jag förutser af denna laf, vär- 

 derar jng så stor, att kanske flera fattiga hus-, 

 håll skola kunna årligen förtjena sitt lifs up- 

 pehälle af den, endast genom en färg, hvil- 

 ken de lätt kunna bereda deraf: och tills de 

 få bättre föda skulle de i hungersnöd kunna 

 lefva af det öfriga, som återstår sedan färgen 

 är utdragen; \j den innehåller sedan mycket 



