ZOG iSLANDS-LAr. 



stämmelse och sitt goda öfverraknnde ändamål. 

 Icke allenast min fastän af bristande tillfälie 

 ofullkornligare, kemiska undersökning, utan 

 äfven en vidlyftigare medicinsk erfarenhet öf- 

 vertyga mig att denna laf har, för sin stora 

 nytta, företrädet framför alla lafvar, och bör 

 således samlas, då åen kan användas till så 

 många bebof. Tillgången är ock så ymnig, 

 att flera hundrade, ja tusende skeppid kunna 

 årligen samlas. Allmänhetens okunnighet Imr- 

 om är att förlåta; hvarföre ock tnan icke utan 

 förundran får se Oera hundra tunnland juark. 

 skylda af denna laf i våra magrare skogar, 

 som lemnas vårdslösad åt förgängelsen. Under 

 min resa sistl. sommar till Dalijällen i säll- 

 skap med Herr Prof. O, Svaitz^ fann jag den 

 så ymnig i Dalskogarne. 



Allmogen hade ännu ej lärt att begagna 

 den till ett helsosamt, välgörande och smak- 

 ligt födämne. I Elfvedalen och flerstädes i 

 Dalarne sandas mellanbarken af tall, hvarföre 

 otroligt mycket skog fäiles, hvaraf de med 

 tillsats af helt litet mjöl bereda sig ett bröd, 

 h vilket ökar armods- eländet med mera sjuk- 

 lighet; ty som denna bark är nog stoppande 

 så få de deraf trånsot, lungsot, vattensot, 

 mjeltsjuka och ögonsiukdommar. Vi *) under- 



*) Direktören vid Elfvedals- Porfyrverket , Herr Hag- 

 strÖm, ledd af ädel patiiolism så i detta som inycket 



