Kärlets form och vattnets vigt beifras af 

 Criticus. Färgare och husmödrar Uira ej taga 

 ett vattenkar för en mark gods^ som Criticus 

 tyckes frukta. Detta är så enfaldigt^ att det 

 faller lättare för Iwar och en att finna det^ 

 än för mig att i^äga vattnet. Dessutom gör li- 

 tet mer eller mindre vatten ingenting^ så framc 

 icke skarpa hetningsämnen fordra mera» 



Uppenbarligen orätt, säger Criticus^ att det 

 är besynnerligt, att laffärg är i\Qx\. enda nästan, 

 som fäster på hvit marmor. Criticus hör besin- 

 na att jag menar god, vacker och någorlunda 

 fast färg, som tål sol och luft, och icke det 

 hvarpå Criticus hackar, eller med sköljning nö- 

 ter bort. Dufay har liärom utgifvit en afhand- 

 ling ij^S i Franska Memoirerna: och Fourcroy 

 anför samma experiment såsom troligt. Dess- 

 utom ock på annat ställe vacker färg af Cam- 

 pecheträd. Hvilken Orselj här menas, skall jag 

 framdeles uppgifva. De flesta kemister hafva 

 misstagit sig på de olika lafvar, som gifva 

 Orseille. 



Franska orden Oxigéne och Garbonisera m. m.~ 

 hafva icke kommit på sitt rätta ställe. Deras 

 benämnande tager Criticus orättare från sitt 

 ursprung, än de äro här berättigade att näm- 

 nas. Jag tillstår min förklaring vara mörk; 

 men processen är ock mycket cacherad, Criticus 

 bör veta förut, att de flesta I af' ar reagera för 

 fri syra, efter lösning i vatten. Då ull kan de- 

 komponeras af alun efter Bertholets försök g), 



^) Toni. I. sid. 52, 



