I i5 



Westrlngs-lafven gif^'er en myckenliet sköna 

 fcirger^ liv ar af en del äro äkta^ Iwilka förbigås: 

 och i stallet anföras tvenne af de sämre. Dock 

 uppehåller Critlcus sig länge i^id denna märk^ 

 värdiga laf^ som han kallar den, troligast, so??i 

 det ock synes efter som den väljas till föremål 

 endast för personens eller namnets skull. Här 

 visas dess fula sköld, med åtlöjets alla målnin- 

 gar. Att jag kallat den min laf, var verkligen 

 ett förhastande; ty jag hade bort vänta, att 

 det skulle gÖra ondt i vissa ögon. Prof. Aclia- 

 rius anför sina resoncr till dess benämnande i 

 företalet till dess Lichenografi. Att samma he- 

 der händ t mig i England , då en ny vext ifrån 

 Söderhafvets Öar blef uppnämd efter mig, kan 

 Criticus finna i Kongl, Vett. Akad. IJandl. fÖr 

 år 1^00 med anförda orsaker der till. En v. Linnés 

 lärjunge räknar på den äran att vara inskrift 

 ven i samma tempel, der dess odödlige lärare 

 för alltid presiderar. 



Min förklaring of v er färgfenomenet, till- 

 står jag vara oredig. Det fordrade vidlyftiga^' 

 re undersökning, öfver mitt föremål. Färgens 

 hastiga öfvergång från grön till brun kan till- 

 skrifvas flera orsaker, (^väfsyran visar cifven 

 en dylik färgförändring. Syret gör de flesta 

 färger mörkare. Hvad syre och qväfve, som 

 båda äro närvarande , verka med färgämnet i 

 en trefaldig förening, bör Criticus fÖrst under- 

 söka; ty qväfvets och syrets förening Juinncr 

 hvar nybegynnare i kemien; men det tredje, 

 som tillkommer^ kan förändra resultatet, LysetSy 



