SVED-IiAF. 509 



Manne det gummösa hindrfir färgen att taga 

 fäste? Praktiska Kemisten kan efter försök 

 upplysa detta, som min inskränkta tid ej 

 tillåter. Denna Laf lofvar sålunda mycket åt 

 den kunniga färgaren, som genom grundlig 

 forskning kan fullko^vna hvad jag ej medhunnit. 



Fig. A) föreställer Svedlafven i vsnlicr na- 

 turlig storlek med sin färg. B) samma Uf ^§^ 

 undra sidan, ähen i torrt tillstånd liksom den 

 förra. I medelpunkten synes det upphöjda lju- 

 sa stället (fixura Achar.) h varmed bladet fä- 

 stes på sten. Hela ytan slät, naken , men märkt 

 med små intryckningar eller gropar, som sva- 

 ra mot små upphöjningar på öfra sidan, med 

 hvilken denna annars har nästan samma färg. 

 C) En förändring af denna laf med mera o- 

 regelbundna och liksom slarfviga små flikar 

 och kanter, sedd på öfra sidan och målad ef- 

 ter ett uppblött exemplar, då färgen blir svart- 

 grön , något brunaktig. De svarta strödda punk- 

 terna äro denna lafs apothecia, som sällan 

 förekomma. D och E) Tvenne npothecia, skil- 

 da från bålen, mer och mindre förstorade: 

 hvaraf fig. D föreställer ett nyss börjadt eller 

 ungt, med allenast tvenne nästan cirkelrunda 

 fållar inom h varandra; och fig. E ett äldre och 

 större med flera fållar, som med tiden ännu 

 mera ökas, samt göra apothecium ofvanpå 

 ganska vackert krusadt, då det äfven blir me- 



