3 
| 
“X 
f 
58 > — Hellön. — M. Brenner. 6. XII. 1919. 
exemplar i en torr Polyporus pä en löväng i Eckerö: Storby 
(Al.) den 19 juni 1919. 
4. Olophrum piceum Gyll. står närmast den hos oss 
tidigare kända O. fuscum Grav., frän vilken den dock med 
lätthet skiljes genom glesare och grövre punktur å thorax 
ävensom genom kullrigare kroppsform. Arten är utbredd 
över Mellaneuropa och förekommer även i Danmark, Norge 
och Sverige (till Jämtland). I Finland uppgives den av J 
Seidlitz (Fauna Baltica) vara funnen av Obert, men har 
fyndet ansetts osäkert, varför arten i J. Sahlbergs Ca- 
talogus Coleopterorum Fenniae ej ens upptages bland „Spe- 
ies dubiosae*. Ett exemplar av arten blev funnet den 30 
juni 1919 i Djupvikgrottan pä Geta-bergen (Al) av fru 
Mary Hellen. Det anträffades under fuktig mossa. 
Ä rektor M. Brenners vägnar föredrogs: Euphrasia 
hebecalyx Brenn. (E. bottnica Kihlm., Jörgens. ex p.). 
Uti sin i Bergens Museums Aarbok, Kristiania 1919, 
publicerade monografi, Die Euphrasien-Arten Norwegens, 
äterupptager E. Jörgensen den under nägra är vilande 
frägan om namnet Euphrasia bottnica Kihlm. och ställer sig 
som en förespräkare för dess berättigande. I anledning 
härav mä en kortfattad utläggning frän en annan synpunkt 
framhällas. | 
Författaren, som i naturen grundligt studerat de olika 
i Norge förekommande formerna av E. latifolia (Pursh) och 
deras förhällande till närbesläktade arter, söker att pä grund 
av sannolikhetsskäl göra troligt, att den vid Bottniska vi- 
kens kuster förekommande E. hebecalyx icke vore en själv- 
ständig art, utan endast en extrem form av E. latifolia, 
varför, då Kihlman även hyst den åsikt, att den smä- 
blommiga bottniska arten (,Ostseeart* enligt Jörgensen), 
som ursprungligen haft namnet E. micrantha Brenn., egent- 
ligen hörde till E. latifolia, Kihlmans även denna arts 
former omfattande namn E. bottnica borde föredragas. 
Han säger, att, om „Östersjö-arten“ förhäller sig analogt 
med hans var. inundata av E. latifolia, hos vilken säväl 
