& 10. IV. 1920. Rantaniemi, Urtica dioica-muodot. 111 
* hjemsfjorden och den sydöstra, som följt kusttrakterna vid 
 Bottenhafvet och sedan älfdalarna uppefter.* Tätä otak- 
- sumaa tukee myös se seikka, että A. moschatellina, samo- 
— jen tutkijain mukaan, on yksi niistä eteläskandinavialaisista 
— lajeista, joita ei tavata Jemtlannin tunturilaaksoissa, vaan 
— esiintyy ensin siluritasangolla „i sydberg“. 
Lehtori A. Rantaniemi oli edelleen jättänyt painet- 
— tavaksi: Urtica dioica-muodot. 
Kemijoki-alueella esiintyy kaksi toisistaan selvästi eroa- 
= vaa U. dioica-muotoa. Toinen esiintyy rantapensaikoissa, 
— rantalehdoissa ja rehevillä rantaniityillä, toinen kylien luona 
— pientareilla, rakennusten ja aitojen vierustoilla, raunioilla, 
| yleensä „loeis cultis*, siis ruderaatina. Edellinen on sel- 
ä västi sama muoto, muota Simmons teoksessaan , Floran 
: och vegetationen i Kiruna* on selittänyt uutena varieteettina 
+ nimellä U. dioica L. var. Sondenii. 
E Sonden!) on ensimmäisenä kiinnittänyt huomiota pää- 
* lajista poikkeavaan muotoon, jonka hän löysi Torniojärvi- 
Kaimaeltn Haukijärven luota kurusta. Hän nimittää sen f. 
— glabra Hartm. ja kuvaa seuraavasti: Pieni, omituinen muoto, 
= 10—15 cm korkea; sillä on ainoastaan yksi ja toinen pol- 
Eos Hän mainitsee siitä vielä, että se näyttää täy- 
— dellisesti kotiutuneen kasvupaikkaansa ja että sen jo kau- 
"kaa voi helposti eroittaa siellä täällä rikkaläjillä ruderaattina 
> esiintyvästä päämuodosta. Simmons puolestaan yhtyy 
"Sondeniin siinä, mikä koskee muodon täydellistä omaperäi- 
> syyttä ja selvää eroitusta seudulla esiintyvästä ruderaatti- 
sesta päämuodosta U. dioica L., mutta hän ei pidä että nimi 
n glabra Hartm. olisi sille sopiva, osaksi siitä syystä, että 
Hartman'in määritelmä (Flora, 2 uppl. s. 260): „varsi ja 
"lehdet kaljut*, ei täydellisesti pidä paikkaansa, ja osaksi 
siitä syystä, että Hartman ei mainitse mitään muista huo- 
_ mattavimmista tunnusmerkeistä mainitulla kasvilla. Verrat- 
1) Sondén, M. Anteckningar om floran inom Tornejavreomrä- 
Sv. Bot. Tidskr. 1907, p. 235. 
