ta a PARTEN Zn makt jäin TS = up Sn nn u. ut 
SETT ln 2 PYY v 
En u el ER: u ee ee ee ee 
a L 1 
4 8. V. 1920. Montell, Förslag till naturens skyddande i Finland. 121 
larna, som utgöra den största faran för de sällsynta väx- 
terna, och att dessas existens är tryggad blott växtsamlande 
pojkar och andra amatörbotanister förbjudas att taga exem- 
plar till sina herbarier. Samma äsikt tyckes vara rädande 
i Sverige att döma af de förbud, som där utfärdats, hvilka 
till största delen rikta sig mot växtsamlarna. Betviflas kan 
naturligtvis inte, att en eller annan art blifvit utrotad ge- 
nom hänsynslösa växtsamlares förvällande, men har det i 
sä fall i regeln varit särskildt ömtäliga växter, som före- 
kommit pä lätt tillgängliga växtplatser, de där är efter är 
beskattats af ett större antal samlare. Däremot torde faran 
"vara ganska ringa, när det gäller mera aflägset belägna 
växtplatser eller i kampen för tillvaron bättre utrustade 
arter. Alldeles orätt är det i hvarje fall att, såsom i Sve- 
rige delvis skett, helt och hället fridlysa en växt därför att 
> den pä någon lätt åtkomlig plats, där den råkar vara säll- 
synt, är i fara att utrotas, om den pä andra ställen före- 
kommer allmännare och sälunda utan risk där kunde fä 
minskas. Sälunda är t. ex. Chrysosplenium tetrandrum, som 
är sällsynt i trakten af Torneträsk, där botanister i stort 
antal ärligen vistas, helt och hället fridlyst i hela Norrbot- 
tens län, ehuru den förekommer rätt allmänt t. ex. i Kare- 
-suando socken, där den kunde insamlas utan minsta fara 
att blifva utrotad. I sädana fall vore det naturligtvis rik- 
tigast att fridlysa arten endast pä den plats, där den fak- 
tiskt är till sin existens hotad. Endast dä det gäller arter, 
som öfverallt äro sällsynta och ingenstädes uppträda i ym- 
nighet, torde ett generellt förbud vara pä sin plats. 
> De sällsynta växterna hotas emellertid i betydligt högre 
grad genom de rödjnings-, nyodlings-, kärruttorknings-, sjö- 
fällnings- o. a. dylika arbeten, som ärligen utföras i alla 
"delar af landet, och här är det dessutom fråga ej blott om 
enskilda arter, utan om hela växtsamhällen. Här blefve 
nyttan af en naturskyddslag sannolikt ganska liten, dä det 
väl i detta land knappast vore möjligt att genomdrifva en 
‚lag, som medgäfve rätt till expropriation för naturskydds- 
ändamäl af jord tillhörig landets bönder eller smäbrukare 
