mE 
N i , 
N 
3 
v 
W 8. V. 1920. Korvenkontio. — M. Brenner. 131 
Uber die Lebensweise dieser Art in Finnland ist nichts 
näheres bekannt. Die Exemplare aus Wiborg sind nach 
der Etikette ‘auf sumpfigem Terrain (Karhusuo), das von 
Kontiolahti nach einer freundlichen Mitteilung von Frau 
Rikkonen am Grabenrand eines humusreichen Lehm- 
ackers, nicht weit vom Waldrande, gefangen worden. In 
Mittel-Europa bewohnt die Art, die Feldmaus der Deut- 
schen, sowohl nassere wie trockenere offene Felder und 
— fügt besonders während ihrer periodisch eintretenden Mas- 
senvermehrung sowohl dem Getreide als auch verschiedenen 
anderen Kulturen grossen Schaden zu. 
Litteratur: Bernhard Altum, Die Säugethiere des Mün- 
sterlandes, 1867; J. H. Blasius, Naturgeschichte der Säu- 
i gethiere Deutschlands, 1857; R. Collet, Norges Pattedyr, 1911 
—12; K. Greve, Säugetiere Kur-, Liv-, Estlands, 1909; E. Lönn- 
berg, Sveriges ryggradsdjur, I Däggdjuren, 1914; Otto 
Schmiedeknecht, Die Wirbeltiere Europa's, 1906; E.-L. 
Trouessart, Mammiferes d'Europe, 1910; Herluf Winge, 
Danmarks fauna, Pattedyr, 1908. 
Rektor M. Brenner: Väriörebud och värens först- 
lingar i Ingä sockens kusttrakt. 
I följd av den i Helsingfors rädande livsmedelsbristen 
tvungen att under höst-, vinter- och vårsäsongen 1918— 
1919 uppehälla mig pä landet pä Ingä sockens fastlandskust, 
blev jag i tillfälle att taga närmare kännedom av ej mindre 
företeelserna i naturen än av traktens förut okända vär- 
flora. 
Den första signalen till att det led mot slutet med vin- 
tern gavs av skogarnas trumslagare spillkräkan, eller kanske 
rättare sagt spelkräkan, igenom det om trumvirvlar pämin- 
» nähde, efter trummans beskaffenhet dovt knorrande eller 
> klangfullare läte den med sin näbb framkallar. Följde sä 
> dess och dess anförvanters, större hackspettens, locktoner, 
genom en mjukare, nästan flöjtlik klang skilda frän det pä 
sommaren vanliga skarpa och gälla skriet. 
