e We 
<I 
216 Montell, Trisetum subalpestre. 13. V. 1920. 
maani tä 
vis breda, 1.s—3.5 . mm, platta med täta scabritier öfver 
hela ytan och i kanten samt dessutom ofta långa mjuka - 
här pä hvardera sidan och i kanten. Sällan öfver 6 cm 
länga. Korta i förhällande till bredden. — Skottblad i re- 
geln kortare än hos Tr. subalpestre, mer grägröna. Härig- 
het som hos sträbladen. — Vippa oftast tät, axlikt samman- 
dragen, 1—3 cm lång, med mycket korta, håriga och sträfva 
grenar, hvilka i regeln bära blott 1—2 småax (f. depau- 
. perata Neum. har glesare vippa, men öfverensstämmer i allt 
öfrigt med hufvudformen). — Smäax c. 4.5 mm långa, i all- 
mänhet mörkare än hos Tr. subalpestre. — Inre tomfjäll 
3.5--4 mm långt, det yttre c. 3 mm, bägge bredare och 
trubbigare än hos Tr. subalpestre. Skillnaden i längd mel- 
lan tomfjällen nägot mindre än hos denna. — Blomfjäll 
3—4 mm längt, bredare och trubbigare än hos Tr. subal- 
pestre. — Borst ungefär af blomfjällets längd eller något 
kortare än detta, fäst närmare spetsen än hos TT. subalpestre. 
— Ständarknappar 1 !/), gång sä långa som breda, mör- 
kare, ofta violetta. | 
Vid undersökningen har jag haft till förfogande talrika 
exemplar frän flera olika lokaler. De odlingsförsök jag 
företagit i min trädgärd i Muonio hafva ädagalagt, att bägge 
arterna till sina karaktärer äro konstanta. 
Trisetum subalpestre växer pä ängsmark inom björk- 
regionen och öfre barrskogsregionen, men saknas i fjällen. 
Tr. spicatum däremot är en verklig fjällväxt, som företrä- 
desvis förekommer pä öppen, grusig mark pä sjö- och 
bäckstränder, raviner o. dyl. ställen. : 
Det är litet svärt att fatta, hvarför Lindberg, som upp- 
höjt t. ex. Eriophorum Scheuchzeri f. media Ands. och £. ru- 
fescens Ands. till art (E. intercedens Lbg f.), vill degradera 
Trisetum subalpestre till varietet, dä denna minst lika väl är - 
skild från sina närmaste släktingar som de förra från sina. 
J 
