4 Ordförandens hälsningstal. 
ärfd egendom. Det framstär detta ansvar jol blott mot 
bakgrunden af en af förhärjande brand upplyst världshimmel. 
Där ljuder maningen inför det mörka, möjliga perspektivet 
af en kulturens undergång, med'varsel liknande dem, hvarom- £ 
historien förtäljer från det gamla Rom och Grekland vid - 
förfallets rand. Tyckes icke i detta nu grunden för en 
vandring framät och uppät vackla, dä till och med under 
forskningens täckmantel den internationella rätten går i 
våldets och lögnens tjänst. Dubbelt ansvarsfullt blir det 
för forskningen att värna vetandets och sanningens helgd. 
Dubbelt ansvarsfullt för de vetenskapliga samfunden. För 
dem hägrar ett ansvar likt det, som under medeltidens 
mörker hvilade på klostren. EI 
Genom tiden gär ett rop efter ro! Mä denna känslär 
jag vågar kanske blott säga illusion af frid i en upprörd 
tid, skänkas arbetarna på naturforskningens fält inom detta 
Sällskap. Hvad inom detta samfund utförts, därom tillkom-" 
mer icke mig att här döma. Jäfvas kan dock icke, att 
nästan allt, som under de senaste snart hundra åren gjorts 
för kännedomen om detta lands djur- och växtvärld, gjorts 
inom detta Sällskap. Och också där den botaniska och 
zoologiska forskningen i vårt land gått -utom ramen för 
detta samfunds närmaste sträfvanden, där har den dock i 
flertalet fall odlats af forskare, som i sin ungdom värmts 
af hemlandets naturlif och inom Sällskapet rönt de första 
vetenskapliga impulserna. De sista hundra årens arf, det 
skall värdas och utvecklas. Det kan förkofras blott af OSS 
i detta land. Skall vårt arbete hafva framgång, måste det 
vinna respekt, den måste vi själfva förskaffa oss, kanske 
rättare tilltvinga oss. Den ges ej utan vidare i rättvisans 
namn i denna våldets tid. Nationerna kämpa inbördes om 
sin ställning äfven med den nationella vetenskapen som 
insats. Vårt folk står nu mer isoleradt än någonsin förr. 
Det objektiva tänkandets land, det stora vetenskapliga ar- 
betets land, det inåt hänsynslösa sanningssökandets land, - 
som under mörka tider varit vårt stöd, kan icke i detta nu ä 
skänka oss och världen sin hjälp. Vi stä beträngda i öster 
