= 
4. XII. 1920. M. Brenner, Astragalus cicer L. 43 
* smäblad samt korta, uppsvällda, starkt häriga och svarta 
baljor. j 
oo Af Linné känd från Österrike, Schweiz och norra 
Italien, har den sedermera befunnits vara spridd öfver de 
— centrala delarna af den eurasiatiska kontinenten, från Spa- 
> nien i sydväst till Kamtschatka i nordost. Öfverhufvud- 
"taget sällsynt öfverallt, undviker den de väst- och nordli- 
- gaste trakterna med deras fuktiga klimat och saknas sålunda 
i hela Frankrike med undantag för de östligaste departe- 
> menten från Öst-Pyreneerna och Cevennerna upp till Ar- 
* dennerna. Härifrån går dess nordgräns öfver Mayfeld och 
— Riibenach väster om Koblenz genom Wetterau, Fritzlar, 
> Harz, Asse (sydost om Wolfenbüttel), Neuhaldensleben (nord- 
> väst om Magdeburg) och Brandenburg rätt norrut upp till 
E Kummerower-See, Demmin, Giitzkow och Sommersdorf i 
Vorpommern och följer sedan pä betydligt afständ frän 
> Östersjön dess sydkust genom sydvästra hörnet af Pommern 
> och södra delarna af Väst- och Ostpreussen upp genom 
Litauen och Lettland till Novgorod, därifrän den gär ned 
> till Kasan. Som förvildad har arten anträffats vid Köpen- 
hamn och vid Kallundborg pä Seelands västkust. 
= > Som växtplats uppgifvas öfverallt torra soliga lokaler, 
backar, betesmarker, äkerrenar, dikes- och vägkanter, där 
— den antingen utbreder sig pä marken eller slingrar sig upp 
3 bland buskar eller andra större växter. Till sin förekomst 
= päminner den alltsä om de s. k. ruderatväxterna. Af nägon 
E betydelse för människor eller djur synes den icke vara, och 
— dess spridning motverkas af dess slutna baljors sega och 
— fasta väggar och fåtaliga frön. 
Anmärkningsvärd är växtens ofvannämnda förekomst i 
Ingå. Såsom sol- och värmefordrande har den ett mycket 
— fördelaktigt läge invid den mot söder och sydväst vettande 
2 väggen af ett boningshus och dess veranda. Den synes 
också trifvas väl. I två yfviga exemplar utbreder den sig 
längs marken och uti en rosenbuske. Dess af mig i kruka 
