78 Montell, Skydd ät roffäglarnas boträd. 2. IV. 1921. 
delstora arternas utrotande är lika stor i värt land som i 
värt västra grannland, och äfven hos oss är skogssköflin- 
gen en af de bidragande orsakerna. Detta kan hvarje forst- 
man intyga. Men mängen af dem kan dessutom intyga, att 
det mindre är skogens utglesning i och för sig än boträ- 
dens fällande, som tvingar roffäglarna att lämna de afver- 
kade skogarna. Själf har jag en rätt stor erfarenhet i detta 
afseende och har bl. a. funnit, att till och med kungsörnen 
stannar kvar pä sin gamla häckplats efter det skogen af- 
verkats, blott boträden skonas. Örnens kärlek till sitt bo, 
eller rättare sina bon — samma par har nämligen i regeln 
flera bon, som turvis användas — är sä stor, att han ej 
öfverger dem ens om de upprepade gänger plundras. Han 
lämnar det plundrade nästet pä sin höjd ett eller ett par 
är, men tar det sedan äter i besittning. Att detta märkliga 
beteende ätminstone delvis beror pä den ringa tillgängen 
pä lämpliga boträd kan knappast betviflas. Bristen pä sä- 
dana träd börjar i själfva verket redan blifva mycket stor, 
icke allenast i landets tätare bebygda södra delar, utan äf- 
ven i de egentliga skogstrakterna, och med den fart skogs- 
afverkningen nu tagit kommer det ej att dröja länge innan 
de sä godt som helt och hållet försvinna och med dem våra ' 
större roffäglar, ifall ej ätgärder vidtagas för deras sko- 
nande. 
Det är emellertid ej nog med att de af professor Lönn- 
berg omhuldade arternas boträd skonas, utan bör fredandet 
utsträckas äfven till sädana träd, i hvilka de medelstora 
roffäglarna byggt sina nästen, ty äfven en del af dessa ar- 
ter har under de senaste decennierna aftagit i oroväckande 
grad. Jag tänker närmast pä ormvräken, som redan nu är 
sä sällsynt i vårt land, att det ställer sig svårt att med sä- - 
kerhet konstatera hvilken ras vi egentligen hafva som häck- 
fägel här i landet. Likasä är bivräken numera en stor 
sällsynthet, och samma är fallet med slagugglan och lapp- - 
ugglan. Fjällvräken däremot förekommer tillsvidare i rätt 3 
stort antal uppe i Lapplands och norra Österbottens skogar, 3 
men äfven för denna art börja boträden mängenstädes tryta, 
