[11] DET NORRLÄNDSKA TALLFRÖETS GROBARHET 11 



jorden därstädes bildade en hård torkningsskorpa just vid den kritiska 

 tidpunkt sommaren 19 18, då plantorna skulle börjat att spira upp. Såd- 

 derna vid Bispgården och Gällivare ha däremot reviderats dels hösten 

 19 18 dels innevarande års höst och med det resultat, som tab. i anger. 



I Gällivare kunde nu med absolut visshet fastställas en alldeles kolos- 

 sal eftergroning. Det skulle föra för långt att uppräkna, hur alla de 97 

 fröproven förhållit sig härutinnan. Somliga av proven, nämligen en del 

 från västra och norra Sveriges fjälltrakter, visade t. o. m. en eftergro- 

 ning om 100 eller mycket nära 100 procent! Jag har emellertid 

 sammanfört resultaten i grupper, vilka representera de medelvärden, 

 som erhöllos av fröproven från var och en av de fyra, tidigare ur- 

 skilda och omnämnda klimatzonerna. Kolumnerna i tabellen visa dels 

 medelvärdena för den absoluta markgroningsprocenten under vartdera av 

 åren 1918 och 1919, dels den totala groningen under båda dessa år till- 

 sammans, dels slutligen hur stor procent av den totala groningen, som 

 kommer på det senare året, d. v. s. utgöres av eftergroning. 



Vad frilandssådden vid Bispgården angår, så tycktes den vid något 

 tillfälle råkat ut för kreaturstramp och ävenledes starkt lidit av ogräsväxt. 

 De låga och oregelbundna, tj^dligtvis av störande yttre inflytelser på- 

 verkade absoluta groningstalen har jag under sådana förhållanden ansett 

 blott och bart missvisande samt utelämnat i tabellen. Även om många 

 av de 1,000 frön, som utsatts på varje ruta, blivit förstörda, bör likväl 

 förhållandet eller proportionen mellan vad som av återstoden grott 1918 

 och 1 9 19 ej för den skull ha behöft att rubbas så mycket. Även från 

 Bispgårdsfältet har jag därför angivit själva eftergroningsprocenten, vil- 

 ken ju uteslutande bestämmes av nyssnämnda proportion. 



I stort sett bekräfta de nya försöken fullständigt, hvad jag förut trott 

 mig finna angående eftergroningen. På Gällivarefältet se vi, hur efter- 

 groningens medelvärde genomgående sjunker från fröet från den nordli- 

 gaste klimatzonen, I, till fröet frän den sydligaste zonen, IV. I Bisp- 

 gården ger däremot fröet från zon II den högsta eftergroningsprocenten, 

 ehuru skillnaden mellan värdena från zonerna I och II är så liten, att 

 tillfälligheter kunnat spela in. Man kan emellertid också tänka sig, att 

 tallfröet från nordligaste Sverige vid sådd nere i Bispgården kommit i 

 ett förhållandevis så varmt klimat, att groningen härigenom bUvit i nå- 

 gon mån abnormt stegrad redan under första sommaren och eftergro- 

 ningen alltså i motsvarande grad minskad. På denna punkt skulle fri- 

 landssådden nere vid Experimentalfältet sannolikt givit klarare och i 

 varje fall teoretiskt intressanta upplysningar, varför misslyckandet av 

 denna sådd är att beklaga. 



En annan sak, som är värd att lägga märke till, är den förhållandevis 



