6 EDVARD WIBECK [6} 



Beträffande den första av de frågor, vilka närmare skulle belysas, nämligen 



sambandet mellan tallfröets grobarhet och sommartemperaturen 

 hos den ort, där det vuxit, 



så utgöres materialet av det frö, som insamlades 191 7 och 191 8. 



Vi se å figur 3 en karta, å vilken växtplatserna för de 97 stycken 

 tallkottpartier, som insamlades 191 7, blivit ungefärligen angivna medelst 

 rundlar. Undersöker man nu, hur motsvarande fröposter förhållit sig exem- 

 pelvis vid första årets groningsförsök i Jacobsenska apparaten — i förbigå- 

 ende må nämnas, att resultaten i sandlådorna i regel mycket väl överens- 

 stämma härmed — , så visar det sig, att i stort sett en påfallande lagbunden- 

 het i grupperingen av groningsprocenterna äger rum. De höga procenterna 

 falla genomgående på de östligare lokalerna, de lägre på de västligare. 



På bilden motsvara de svarta rundlarna frö med minst 51 % grobar- 

 het, de streckade frö med 41 — 50 % och de vita rundlarna frö med 

 o — 40 % grobarhet. Tänker man sig en linje så dragen, att den delar 

 Norrland i en östligare del, som omfattar de svarta rundlarnas område, 

 och en västligare, som omfattar det utanför liggande, får man två områ- 

 den med så olika medelgrobarhet hos tallfröet som 62,5 och 14,8 %. 



A figur 4 se vi motsvarande fördelning mellan högre och lägre gro- 

 ningsprocenter hos de 24 tallfröposter, som insamlades vintern 19 18. 



De svarta rundlarna representera här ett östligt område med 65,4 % 

 medelgrobarhet hos fröet gent emot ett av de övriga rundlarna represen- 

 terat västligt område med 27,6 % motsvarande grobarhet. Representa- 

 tionen av utpräglat västliga lokaler är emellertid, som synes, detta år 

 väsentligt svagare än det föregående. 



Jämför man figurerna 3 och 4, finner man visserligen en huvudsaklig 

 överensstämmelse mellan utbredningen av — om jag i korthet får ut- 

 trycka det så — de högprocentiga lokalerna, men också vissa olikheter. 

 Gränsen mellan det bättre och sämre fröområdet låg 19 18 längre vä- 

 sterut, och särskilt i Dalarna och Härjedalen var fröet då bättre än 1917. 



Norrmannen Hagem har tämligen nyss publicerat undersökningar, 

 som visa, att tallen för att överhuvud taget kunna sätta något grobart 

 frö kräver en medeltemperatur om minst 10 ^2° C. för juni, juli och 

 augusti månader \ Det låg därför nära till hands att försöka, hur iso- 

 termerna för nämnda månader skulle förhålla sig till den påvisade gräns- 

 linjen mellan områdena för hög och låg grobarhet hos tallfröet. 



Tallkotten behöver som bekant två somrar för sin utveckling; jag 

 resonerade som så, att det borde vara den 2:dra sommaren, som vore 

 mest betydelsefull för fröets groningsförmåga. Det ^'ar alltså i första 

 rummet 19 16 års medelisotermer för liden juni — augusti, vilka borde 



* Oscar Hagem, Furuens og granens frossetning i Norge. Bergen 19 17. 



