4 EDVARD WIBECK [4] 



2:0) efter groningen eller den företeelse, att en större eller mindre del 

 av ett utsäde ligger över en till flera vegetationsperioder, innan den gror. 



Innan jag går in på dessa frågor, nödgas jag också som allra hasti- 

 gast beröra proveniens-frågan. 



Jag behöver ju icke i denna församling närmare utveckla, vad denna 

 fråga innebär, särskilt vad tallen angår. Det må vara nog sagt, att 

 man ju fastställt, att tallen även inom sitt svenska utbredningsområde 

 är så pass noggrant avpassad för lokalklimatet, att någon avsevärd för- 

 flyttning mot norr av plantor eller utsäde plägar slå illa ut. De unga 

 plantorna eller åtminstone vissa delar av växtkroppen frysa bort. Efter 

 allt att döma är det närmare förloppet därvid att förklara sä, att den 

 förflyttade plantan kräver en längre vegetationsperiod, än den nya växt- 

 platsen erbjuder. De stränga höstfrosterna träfl'a därför vissa delar av 

 plantans vävnader i sådant skick, att de ej kunna uthärda. När snön 

 smälter undan på våren, finner man därför främlingarna söderifrån döda 

 eller toppfrusna. 



De temperaturlinjer, som bäst återgiva den zonala fördelningen av tal- 

 lens klimatraser, torde sålunda vara höstmånadernas isotermer, framför 

 allt oktober- och /z^iz^^;//^^;'- isotermerna (fig. i). Som vi se, ligga i syn- 

 nerhet novemberisotermerna tätt, d. v. s. en förhållandevis stor tempera- 

 turskillnad råder då även mellan närbelägna breddgrader. Det torde 

 vara detta förhällande, som utformat tallens klimatraser till den grad, 

 som verkligen synes vara fallet. 



Innan fullt bindande undersökningar föreligga, över vilka klimatiska 

 faktorer det är, som orsakat denna utformning, är det emellertid kanske 

 rättast att uppdela tallens klimatzoner efter isoternierna for den årliga 

 medeltemperaturen (fig. 2). Gången av dessa linjer följer för övrigt, som 

 synes, i stort sett ganska noga oktober- och novemberisotermernas för- 

 lopp. För att ej driva indelningen i zoner alltför långt — något som vid 

 jämförelser skulle minska säkerheten hos resultaten, enär varje zon då 

 komme att bliva representerad av alltför få särfall — , ha två och två 

 av dessa klimatbälten blivit sammanförda till inalles 5 (eller, noga räk- 

 nat, 6) klimatzoner pä så sätt, som bilden visar. Av dessa falla zonerna 

 I — III helt och hållet och zon IV delvis inom Norrland och Dalarna. 

 Indelningen är så vald, att gränsen mellan zonerna III ocJl IV samman- 

 faller med den ungefärliga gräns, som Sylve 71 angivit mellan den syd- 

 svenska och nordsvenska tallens utbredningsområden^ . Jag återkommer 

 i det följande något till dessa fyra norrländska klimatområden och har 

 därför velat visa, huru de avgränsats. 



' N. Syi.vÉN, Den nordsvenska tallen, Meddelanden från Statens Skogsförsöksanstalt, 

 haft. 13 och 14, Stockholm 1917. Se sid. 100, fig. 47. 



