[7] MARKSTUDIER 55 



som underlagras av en anrikningszon, rostjorden. Som Hesselma n 

 (1917 a, sid. 397 — 408) framhåller, förefinnas emellertid också inom ett 

 så genuint podsolområde som norra Sverige många lokala avvikelser från 

 denna typ. H. beskriver sålunda marker, där humuslagret är mullartat 

 och mer eller mindre intimt blandat med mineraljorden och övergår i 

 denna utan skarp gräns. Mineraljorden är grå, brun eller gråbrun, vilken 

 färgnyans stundom långsamt förtonar nedåt, i andra fall åter övergår i 

 mörkare brunt, betecknande en på vissa beståndsdelar anrikad zon, vilken 

 i sin tur utan skarp gräns övergår i underlaget. 



Av Frosterus (191 4) undersökningar i Finland känner man vidare 

 avarter av podsolprofilen, vilka förekomma dels å lermarker, dels å ter- 

 ränger med relativt högt grundvattenstånd. 



Å terränger med styva leror sker markprofilens utbildning sålunda på 

 grund av lerans ogenomsläpplighet och möjligen även andra orsaker under 

 olika förhållanden jämfört med övriga jordarter. Huruvida lerprofilerna. 

 där de ej äro försumpade, stå närmare de mullartade eller de normalt pod- 

 solerade profilerna, är för närvarande ej möjligt att avgöra. Froste- 

 rus, (1914, sid. 53 — 64) fann dem avvika från normala podsolmarker, 

 men har ännu ej slutgiltigt utrett deras egenskaper. 



Å terränger med mer eller mindre högt grundvattenstånd förekomma 

 enligt Frosterus jordmånstyperna humuspodsol, gleypodsol och äkta 

 grundvattensmark (echter Grundwasserboden). Humuspodsolen karakteri- 

 seras bäst därav, att den har ett på utfällda humusämnen rikt, svartbrunt 

 anrikningsskikt under blek jorden. Gleypodsolen är en podsolprofil, som 

 står under inflytande av uppåtstigande grundvatten, vilket ger sig till- 

 känna genom avsättning av karaktäristiska, vanligen vertikalt strimmiga, 

 limonitiska partier på lägre eller högre nivå i marken. Profilen tillhör i 

 övrigt vanligen humuspodsolens typ. Den äkta grundvattensprofilen träf- 

 fas under mäktigare torvlager, där grundvattenståndet ständigt står högt. 

 Den karaktäriseras av ett mörkt, gråbrunt, humushaltigt övergångsskikt 

 under torven, som småningom förtonar i det oförändrade underlaget. 



Till skillnad från de oran beskrivna marktyperna benämnes den nor- 

 mala podsoltypen, som härskar å ej försumpade terränger, skogs podsol 

 eller järnpodsol (Frosterus). Det är denna, de vanliga barrskogar- 

 nas jordmånstyp, som utgör det egentliga föremålet för denna avhand- 

 ling, medan jag framdeles hoppas få framlägga detaljstudier angående 

 flera av de ovan anförda typerna. 



De naturliga jordmånstyper, som man påträffar i norra Sverige för- 

 dela sig ungefär på följande sätt: I näringsrika sluttningar, lunddälder, 

 lövängar och där kalciumkarbonat rikligt ingår i markens ytlager eller 

 tillföres genom vatten från annat håll, förefinnas de enligt Hesselma n 



