56 O. TAMM [8j 



(1. c.) av mull karaktäriserade jordmånerna utan tydlig blekj ordsbildning. 

 I sankmarker, där torvlagret dock ej är alltför mäktigt, förekomma hu- 

 muspodsol och gleypodsol. I marker, där torven har större mäktighet och 

 grundvattnet ständigt står mycket högt, träffas den äkta grundvattens- 

 profilen. Å de väldiga arealer, där icke de ovan berörda förhållandena 

 existera, råder järn- eller skogspodsolen, vars utbildning, egenskaper och 

 variationer nedan skola beskrivas. Denna typ är sålunda för det mesta 

 härskande å moränmarkerna, å rullstensgrus-, sand- och mjälmarker och 

 å en del lättare leror, samt torde vara den allmännaste marktypen inom 

 hela det nordsvenska barrskogsområdet. 



Skogspodsolprofiler i norra Sverige ha beskrivits av åtskilliga förfat- 

 tare. De, som först lagt märke till några hithörande företeelser torde 

 vara H o 1 m e r z och örtenblad (i886, sid. 12). Dessa forskare lyc- 

 kades emellertid ej på ett riktigt sätt tolka sina markobservationer. Några 

 iakttagelser finner man vidare hos A 1 b. Nilsson (1895, sid. 3), samt 

 mera ingående undersökningar hos Hesselma n (1910, sid. 47 — 57, 

 191 1, sid. 43—50. 1917 a, sid. 397, 1917 c, sid. 1234— 1236). 



Å Statens skogsförsöksanstalt föreligger nu ett ganska rikhaltigt obser- 

 vationsmaterial för bedömande av skogspodsolens egenskaper. Det för- 

 sök, som här skall göras att beskriva ifrågavarande marktyps normala 

 karaktär är huvudsakligen grundat på författarens personliga erfarenhe- 

 ter. Beskrivningen kommer naturligtvis att till en del utgöra en upprep- 

 ning av äldre författares iakttagelser. Se även fig. i och 2. 



. Den vegetation, som är typisk för en normalt podsolerad mark i norra 

 Sverige, är av en sådan karaktär, att ett råhumuslager uppkommer genom 

 omvandling av densammas avfall. En barrskog med undervegetation av 

 ris, mossor och i vissa fall lavar är därför mest betecknande för ifråga- 

 varande podsolterränger. Under det levande mosskiktet finnes ett 0.5 — 3 

 cm mäktigt förnalager och under detta ett mer eller mindre tätt och hop- 

 filtat råhumusskikt av en mäktighet, varierande mellan i — 2 cm och 10 — 

 15 cm. Bland risen är särskilt Myrtillus nigra enligt Hesselman en 

 kraftig råhumusbildare och har därför en starkt podsolerande inverkan. 



Under råhumustäcket finnes ett skikt av askvit färg, blekjorden. Grän- 

 sen mot humuslagret är ganska skarp, ävensom mot det underliggande 

 lagret. Mäktigheten är, när man ser saken i detalj, mycket varierande, 

 från I — 2 cm till 30 cm. Den genomsnittliga mäktigheten är olika å olika 

 ytor och trakter, oftast är den mellan 5 och 15 cm. Mineralkornen i blek- 

 jorden te sig merendels starkt vittrade. Fältspatkornen synas vara över- 

 dragna med en pulverartad, vit skorpa och de mörka mineralen träda be- 

 träffande kvantiteten märkbart tillbaka vid jämförelse med det ovittrade 

 imderlaget (moderavlagringen) . 



