68 O. TAMM [20] 



limonitiska järnhalten från den totala erhålles den silikatiska, i analystabel- 

 lerna förkortat: sil. I den silikatiska järn.halten inbegripes då en kvantitet 

 järn, som förefinnes i mineralen magnetit, titanjärn och möjligen vissa andra. 



Halten av svavelsyra bestämmes på följande sätt: Tio gram jord extraheras 

 med 200 gr. destillerat vatten under skakning i maskin Aid rumstemperatur i 

 sex timmar. Härefter filtreras, och återstoden på filtrum tvättas ut med kok- 

 hett vatten. Filtratet indunstas till lämplig volym och surgiJres med något 

 saltsyra, varefter svavelsyran utfälles med klorbarium på vanligt sätt. Da 

 svavelsyran i marken måste förekomma såsom gips eller i ännu lättlösligare 

 form, bör den vid den ovan beskrivna extraktionsmetoden fullständigt gå i 

 lösning. 



Att analvsera humustäcket har jag ansett vara onödigt. Detsamma är näm- 

 ligen av ständigt varierande beskaffenhet, beroende på ljustillgången i de 

 olika skogsbestånden m. fl. tillfälliga faktorer, medan de övriga skikten i 

 markprofilen äro resultat av hundraåriga, ja tusenåriga processer (se kap. 5;. 

 Humustäcket består av organiskt material av växlande askhalt, blandat med en 

 del mineralpartiklar, härstammande från blekjorden. Det är då tydligt, att 

 en kemisk analys av detsamma ej skulle ge något för bedömande av pod- 

 soleringsprocesserna användbart resultat. 



De utförda analyserna hänföra sig sålunda alltid till mineraljorden under 

 humustäcket. De erhållna analyssiffrorna ha omräknats till procent av den 

 mineraliska substansen och på procentsumman 100. Aled ledning av de så- 

 lunda omräknade analyserna ha i vissa fall mineralberäkningar utförts huvud- 

 sakligen i enlighet med det system, som använts av P. J. H o 1 m q u i s t (190'), 

 sid. 89 — 93) för graniter. Givetvis måste härvid alla mineral beräknas 

 såsom vattefria, även om de äro vattenhaltiga, såsom t. ex. limonit. Detia 

 utgör dock ingen större olägenhet, om man blott har det i minnet. Kalium- 

 halten har beräknats som ortoklas, natriumhalten som albit och fosforsyra som 

 apatit. Kalcium, minskat med den kalciummängd, som åtgår till apatiten, har 

 beräknats som anortit. Sedan behövliga delar aluminium och kiselsyra till- 

 delats kalium, natrium och kalcium, har på grund av i det följande, kap. 2 

 anförda skäl, det städse uppkomna överskottet av aluminium beräknats som 

 ett hypotetiskt kaolinkomplex med två molekyler kiselsyra på varje molekyl 

 aluminiumoxid. Till magnesiahalten har adderats kiselsyra, på så sätt att på 

 en molekyl magnesia kommer en molekyl kiselsyra, samt halten av silikatiskt 

 järn jämte titansyra. Hela denna komplex har för enkelhetens skull rubrice- 

 rats som mörka mineral. Sedan de i alla dessa mineralkombinaticner ingående 

 kiselsyremängderna adderats, erhålles kvartshalten genom subtraktion av sum- 

 man från den i analysen funna kiselsyrehalten. 



Den anförda beräkningsmetodens värde torde kunna diskuteras. I allmänhet 

 anses den ge ett korrektare värde, ju fattigare en bergart är på mörka mineral. 

 I detta avseende erbjuda de här undersökta jordproven en höggradig säkerhet, 

 enär de vid jämförelse med eruptivbergarter äro fattiga på järn och magnesia. 

 Då de av podsoleringen oförändrade jordarterna i stort sett torde kunna anses 

 som pulveriserade graniter och granitgnejser, vilket framgår av analyserna, 

 bör en dylik beräkning vara tillåten. En liknande beräkningsmetod för jord- 

 analyser har nyligen tillämpats av Fr os te rus (1916, sid. 29). 



I några fall har en mineralogisk undersökning av vissa typiska prov före- 

 tagits. Härvid separerades 10 gram av provet medelst Thoulets lösning. 



