[25] MARKSTUDIER 73 



större djup under den relativt korta tidrymden efter istiden hunnit bli 

 märkbart. 



Vid undersökning med blotta ögat, lupp eller mikroskop förefalla jordarter- 

 nas djupare lager vanligen ovittrade och fria från vittringsprodukter, om man 

 undantager en tunn limonithinna, som stundom förekommer och som lätt och 

 fullständigt bortlöses med en mättad lösning av surt kaliumoxalat. Vid färg- 

 ning med fuchsin enligt den i kap. i : C angivna metoden kan i regel ej heller 

 närvaron av några kvantitativt betydande kolloida hinnor omkring mineral- 

 kornen påvisas på samma sätt som å material från rostjorden eller lagren 

 nära under denna. Material, som visat sig innehålla sådana kolloidhinnor, 

 vilka framträda först vid fuchsinfärgning, skilja sig ej nämnvärt beträffande 

 den kemiska sammansättningen från material ur samma profils djupare 

 skikt, som ej visar märkbar färgning. Exempel härpå visa analyserna under 

 yta I, kap. 1 1 : A. Det vill härav synas, som om de utfällda kolloiderna spela 

 en kvantitativt mycket underordnad roll i skikten under rostjorden. Särskilt 

 bör detta vara fallet i sådana skikt, där de ej ens kunna påvisas med fuchsin- 

 färgning. Det är dock att märka, att vid de mikroskopiska undersökningarna 

 mineralkorn av storleken under 0,02 mm undandraga sig säkert bedömande. 

 Man kan sålunda egentligen endast dra den slutsatsen att det grövre materialet 

 i våra jordslag är till synes ovittrat och att avsevärdare mängder sekundärt 

 tillförda vittringsprodukter saknas. 



I kap. 1 1 : A meddelas åtskilliga analyser från underlag, stundom såsoni 

 i fråga om ytorna i, 13 och 14 från olika nivåer. Ibland, såsom vid de unga 

 ytorna, 9, 10 och 11, äro de av podsoleringen omvandlade ytskikten så föga 

 förändrade, att även analyserna av dessa kunna i viss mån användas för att 

 belysa de oförändrade jordlagrens sammansättning i olika nivåer. Materialet 

 kan vidare utökas med två analyser å sand från Jönåker och morän från Le- 

 sjöfors, som äro meddelade i detaljundersökningarna i kap. 11: F. 



Av det angivna analysmaterialet kan man sluta, att avlagringar, grövre 

 än leran, ha en synnerligen likartad keinisk sammansättning. Moräner, 

 sand av olika grovlekar och mjäla ha alla ungefär samma kiselsyrehalt,. 

 om.kring 75 — 80 %, och i huvudsak en om granit starkt påminnande sam- 

 mansättning. Detta beror tydligen på att alla de undersökta avlagringarna 

 på ett par undantag när förekom.ma i sådana trakter, där de lösa jordlag- 

 ren i huvudsak bildats av granit- och gnejsmaterial. De flesta av de där 

 förekommande gnejserna äro säkerligen ortognejser, om ock inblandningar 

 av paragnejser ej få anses uteslutna. 



Att de grövre lösa jordlagren i trakter med någorlunda ensartad granit- 

 och gnejsberggrund äro så lika beträffande den kemiska sammansätt- 

 ningen i olika lokaler och på olika nivåer, är ett resultat av stort intresse. 

 Det antyder nämligen att de variationer i sammansättning, vilka resulterat 

 av rent primära orsaker vid avlagringarnas uppkomst, röra sig inom gan- 

 ska trånga gränser. 



Vid jämförelse med t. ex. de i norra Tyskland förekomm.ande sanda v- 

 lagringarna visa våra lösa jordlager en helt olika sammansättning. Genom 



