78 O. TAMM [30] 



tiondedel härav. Man vill iiven gärna sätta den h(j<r.st betydande halten ke- 

 miskt bundet vatten i nära samband med (')knino^cn av aluminium. Man får 

 dock ihågkomma, att halten kemiskt bundet \ ätten ;ir en tämligen osiikert be- 

 stämd procentsiffra, varför alltför vittgående slutsatser knappast torde kunna 

 dragas endast av denna. Halten kemiskt bundet vatten varierar i de under- 

 sökta proven mellan 3,6 och 8,8 procent. Detta kan antyda, att aluminium del- 

 vis förekommer i form av kaolin eller annat därmed besläktat, vattenhaltigt 

 komplex. 



Man kan tänka sig flera olika förklaringsgrunder till den obestridliga anrik- 

 ningen av aluminium i de undersökta jordarternas lermaterial. 



Aluminiumanrikningen kan bero på transport av aluminiumf(')reningar me- 

 dels vatten. En sådan transport bör givetvis ha skett i samband med den 

 otvivelaktiga tillförsel av vattenlösliga humusäir.nen, som försiggår även till 

 djupare delar av de Kisa jordlagren. Deima transport kan tänkas äga rum 

 endera uppifrån markytan med dagvatten eller från sidorna med grundvatten. 

 I förra fallet måste man tiinka sig, att tillförseln sker från blekjorden, d;ir 

 avsevärda mängder aluminium frigöras genom vittring. 



För att belysa denna fråga har nedanstående beräkning utförts: 

 Blekjorden på moränen i Rokliden är i allmänhet 12 cm mäktig. Mtiränens 

 såväl som blekjordens specifika vikt kan uppskattas till 1,5. Moderavlagrin- 

 gens aluminiumhalt är 13 — 14 % Alo O3, av vilken mängd högst ungefär en 

 fjärdedel vid vittringen i blekjorden gått i lösning. (Se kap. 4: B 2 samt 

 kap. ii: A, yta t.) Härav kan beräknas att ur blekjorden frigjorts cirka 

 0,38 gr Alo ();i per kvcm av markens yta. Aluminiumöverskottet i lermaterialet 

 utgör omkring 0,5 procent av moränens massa. l->ån blekjordens undre gräns 

 till två meters djup, den nivå från vilken det undersökta lermaterialet häm- 

 tades, motsvarar detta 1,33 gr per kvcm av markens yta. Härtill måste läggas 

 en betydande mängd aluminium, som säkerligen finnes utfälld i ortstenen 

 (se kap. 4: B 4 c och kap. 11: A, yta i), och som antagligen utgör större 

 delen av den i blekjorden lösliggjorda mängden. Även är det ytterst sannolikt 

 att i den djupa moränen under tvåmetersnivån avsevärda kvantiteter ler- 

 material med hög aluminiumhalt finnas; det vore högst onaturligt om så ej 

 vore fallet. 



Det framgår tydligt, att de befintliga mängderna Ö7'ev-skottsalui)ii)iiiiiii i 

 moränen äro så stora, att de omöjligen kunna förklaras såsom härrörande frun 

 markens vittrande ytlager. Kalkyler med samma resultat kunna göras för 

 ragundamjälan och även lesjöforsmoränen, i vilken senare blekjorden dock ej 

 blivit analyserad, men vars sammansättning förmodligen överensstämmer med 

 analoga blekjordars. 



Om sålunda aluminiumöverskottet omöjligen kan förklaras såsom resultat 

 av en transport från markens ytlager, skulle man i stället kunna tänka på en 

 transport från sidorna med grundvatten. Vissa ämnen kunna faktiskt trans- 

 porteras betydliga distanser i de djupare delarna av de lösa jordlagren och av- 

 sättas i form av gleybildningar och på anr.at sätt. Det aluminium, som på 

 detta sätt skulle ha transporterats och utfällts måste tydligtvis ha befunnit 

 sig i kolloidalt löst tillståjid och därefter utfällts i gel-form. Att aluminium 

 vandrar och faller ut på detta siitt i marken iir påpekat bl. a. av A ar nio 

 (1915) och ;ir numera en allmänt antagen uppfattning. Aluminium vandrar 

 ^om positiv kolloid. Såsom uppvisats av Sa hl bom (1910) är det av teore- 



