80 O. TAMM [32] 



De mineral, sam härvid främst ifrågakomma, ärn de som ha ringa hårdhet 

 och samtidigt äro rikare på aluminium i förhållande till alkalier och kalk än 

 vad fältspaterna äro. Sådana mineral äro biotit, muskovit och klorit. Av 

 ■dessa är utan jämförelse biotiten det vanligaste förekommande, och överträffar 

 till kvantiteten vida de båda andra i våra vanliga urbergarter. För att söka 

 klargöra i vilken mån aluminiumöverskottet kan finnas i dessa mineral, 

 har jag utfört några överslagsberäkningar med de olika lermaterialen ur de 

 av markvittringen oberörda lagren. 



1. Moränen frän Roklidcn, Norrbotten. Xatronhalten i lerslammet torde 

 knappast kunna tänkas förekomma i annan form än albitmolekyler, åtminstone 

 till allra största delen. Då alltså oförändrad fältspatsubstans måste tänkas 

 ingå i lermaterialet, torde på goda grunder kunna antagas att åtminstone sa 

 mycket kali i lermaterialet finnes i form av kalifältspat, som motsvarar förhål- 

 landet kali: natron i den ursprungliga moränen, där fältspaterna äro de vik- 

 tigaste alkaliförande mineralen. Man erhåller då ett överskott av icke fält- 

 spatbundet kali av 2,14 %. Detta överskott kan finnas i form av muskovit- 

 molekyler, dels i kaliglimmer, dels som komponent i biotit. Om denna kali- 

 mängd beräknas som muskovit, av formeln KHo AI3 Sia Oio så motsvaras den- 

 samma av 6,87 % AI2 O3. Om vidare en fjärdedel av den befintliga magnesia- 

 mängden beräknas som aluminiumrik klorit med lika mycket AI2O3 som MgO 

 och vidare en anortitmängd lika med en fjärdedel av albitmängden antages 

 ingå i plagioklasen, så torde de maximalt tänkbara mängderna av dessa mine- 

 ral snarats ha något överskridits. Den största delen av magnesiamängden för- 

 utsattes finnas i biotit, som säkerligen anrikas betydligt i lermaterialet. Om 

 aluminiummängderna i alla de nu anförda mineralen hopsummeras, erhålles 

 15 '65 % AI2 O3. Då den funna aluminiummängden är 24,77 %> ^^ finnes 

 ändå ett betydande överskott av aluminium, som ej kan förklaras som bestånds- 

 del i de nämnda mineralen. Ej heller cm man dessutom antager tillvaron av 

 aluminiumhaltiga hornblenden och augiter, vilka i allmänhet pläga innehålla 

 mindre aluminium i förhållande till magnesium än biotit, lyckas man förklara 

 den stora aluminium-mängden. Ja, även om man gör det ytterligt osannolika 

 antagandet, att hela den förhanden varande kaliummängden finnes i form av 

 muskovitmolekyler, samt en fjärdedel av magnesiamängden i form av alumi- 

 niumrika kloritmolekyler, så tar man blott i anspråk nära 20 5^ AI2 O3 av 

 de befintliga 25 procenten. 



2. Moränen frän Lesjöfors, Värmland. En beräkning efter samma grunder 

 som ovan ger vid handen, att den med stor sannolikhet maximalt tänkbara 

 mängden aluminium, AL O3, i fältspater, biotit, muskovit och klorit är 13,24 %, 

 medan den funna är 19,50 %. 



3. Moränen från KnlbäcksUden, Västerbotten. Beräkningen ger som 

 maximalt tänkbar aluminiumhalt i fältspater, muskovit, biotit och klorit 

 18,49 %' medan den funna är 17,90 %. Här kan alltså hela den funna mäng- 

 den aluminium förklaras som beståndsdel i de nämnda mineralen. 



4. Mjälan frän Ragimda. Beräkningen ger en halt av 13,66 % Alo O3 i de 

 nämnda mineralen, medan den funna mängden är 26,03 %• 



Dessa uppskattningar äro endast att betrakta som approximativa överslags- 

 beräkningar. De äga emellertid förtjänsten att demonstrera huru stor den 

 funna aluminiummängden i själva verket är i förhållande till övriga bestånds- 

 delar. Det framgår tydligt, att aluminiumöverskottet i flere fall är så stort. 



