84 O. TAMM [36] 



med vatten. De anförda experimentella röiien torde vara tillräcklij^a. I övrigt 

 må hänvisas till Niklas. 1912 och C i a r k e, 1916, hos vilka författare ut- 

 förliga referat och litteratursanimanställningar finnas. 



Den av C n s h m a n ( 1907) och R a m a n n ( 191 1 ) utvecklade teorien om 

 fältspaternas hydrolys i beröring med rent vatten har underkastats en kritik 

 av Stremme (191 2, sid. 112 — 11 G). Denne vill förneka att den direkta 

 hydrolysen spelar större roll och menar att den i vattnet lösta kolsyran är det 

 verksamma reagenset. Fältspaten skulle genom kolsyrans inverkan sönderde- 

 las på så sätt att en rest av kaolinens sammansättning direkt uppstår. För 

 det föreliggande spörsmålet spelar det ingen nämnvärd roll om processen tol- 

 kas på det ena eller det andra sättet, då kolsyra väl alltid finnes närvarande 

 i de naturliga vattnen. Den primärt uppkomna fältspatresten enligt 

 S t r e m m e torde väl också få tänkas bilda ett skyddande omhölje kring de 

 ursprungliga mineralkornen. 



Daubrées och Cushmans experiment ävensom de övriga anförda 

 forskarnas rön kunna tillsammans anses utgöra ett mycket gott experimentellt 

 bevis för den ovan anförda hypotesen angående aluminiumöverskottets till- 

 komst genom en relativt hastigt förlöpande kemisk process. \*åra moräner ha 

 väl hittills ansetts bestå uteslutande av mekaniska sönderdelningsprodukter av 

 berggrunden. Krossningen i inlandsisens bottenlager under beröring med 

 smältvatten bör emellertid ha varit lika effektiv som krossningen i Daubrées 

 försök. Samma upplösningsprocesser som i alla de ovan anförda forskarnas 

 experiment måste ha ägt rum, och dessa processer kunna enligt Daubrées 

 rön mycket väl ha varit av den omfattning, att de fullständigt förklara upp- 

 komsten av den höga aluminiumhalten i våra moräners lermaterial. C u s h- 

 m a n s resultat belysa även det förhållandet, att fullständig omvandling av 

 fältspaterna ej sker. Man skulle eljest väntat sig, att särskilt natronhalten 

 skulle ha alldeles försvunnit ur det, finaste materialet. Enligt C. stannar emel- 

 lertid processen skenbart av genom uppkomsten av skyddande hinnor. Detta 

 gör sig naturligtvis mer gällande ju större partiklarnas dimensioner äro. Gra- 

 den av omvandling måste tydligtvis stå i intimt samband med resp. avlagrings 

 genomsnittliga kornstorlek. 



Medan man för varje annan tolk)iing av aIiiini)iiiiiiiöz'erskottets uppkomst 

 i de undersökta le-rmaterialen måste tillgripa djärva och mer eller mindre 

 osannolika hypoteser, stöder sig den förklaring, som antager en hastig kemisk 

 omvandling av fältspaterna i beröring med vatten på klara fakta och torde 

 därför få anses som den riktiga. Det får dock ej förbises, att andra faktorer 

 kunna bidraga till åstadkommande av aluminiumöverskottet; särskilt torde 

 härvid den obestridliga anrikningen av glimmer i det finaste materialet vara 

 av ej ringa betydelse. 



Huruvida en påverkan av analog natur sker vid de andra bergartsminera- 

 lens beröring med vatten, är omöjligt att på grund av mina analyser säkert 

 bedöma. Det är emellertid högst troligt att biotit. hornblende, augit och andra 

 dylika mineral härvid också undergå en kemisk omvandling. Om emellertid 

 denna, vilket är sannolikt, i det stora hela för till en upplösning av mineralet, 

 möjligen med kvarlämnande av något kolloidal kiselsyra samt järnföreningar, 

 kan processen ej med säkerhet spåras i analyserna. Möjligen talar den höga 

 halten av limonitiskt järn i lermaterialet för tillvaron av en dylik omvandling. 



Den mycket tydliga anrikningen av silikatiskt järn och magnesium i det 



