[37] MARKSTUDIER 85 



allra finaste materialet synes emellertid antyda, att de mörka mineralen äro 

 något mer resistenta mot vattnets inverkan än fältspaterna. Detta överens- 

 stämmer med de förhållanden, som mången gång råda i fall av verklig kaolini- 

 sering. Sålunda har jag i Ivö kaolinbrott iakttagit, att de mörka mineralen 

 varit relativt oförstörda intill starkt kaoliniserade fältspater. Jfr härom 

 G r ö n \v a 1 1 (1915, sid. 57). 



Den bercirda vittringsprocessen förklarar på ett enkelt sätt det oftast före- 

 kommande aluminiumöverskottet i våra minerala jordslag. En närmare gransk- 

 ning av det i kap. 1 1 meddelade analysmaterialet ger vid handen, att alunii- 

 niumöverskottet i allmänhet är större hos moräner och mjälor än hos sandslag, 

 vilket är i full samklang med fenomenets beroende av kornstorleken. Emeller- 

 tid synas i de undersökta fallen de funna aluminiumöverskotten i lerslammet 

 ej fullt kunna täcka aluminiumöverskotten i moderavlagringarna. Det är också 

 givet att andra orsaker kunna bidraga att åstadkomma hög aluminiumhalt i 

 t. ex. en morän, såsom primära, aluminiumrika mineral av olika hårdhet. Till 

 en betydande del torde emellertid aluminiumöverskottet vara lokaliserat till 

 det finaste materialet och där förefinnes det sannolikt i form av kolloidhinnor 

 omkring mineralkornen, till sin sammansättning mer eller mindre besläktade 

 med kaolin, varom även den avsevärda halten av kemiskt bundet vatten ger en 

 antydning. 



Det allra finaste mineralslammet synes sålunda vara kemiskt mycket insta- 

 bilt i beröring med vatten och i detta hänseende skilja sig från grövre korn- 

 storlekar. Den gräns, under vilken denna kemiska aktivitet börjar visa mera 

 omfattande verkningar, förefaller av de gjorda undersökningarna att döma 

 vara att söka någonstädes under 0,002 mm. En del av lermaterialet har näm- 

 ligen sannolikt samma sammansättning som vissa oförändrade mineral; sär- 

 skilt vill man gärna antaga att den större delen av natronhalten finnes i form 

 av albitmolekyler. Ur kemisk synpunkt torde det således förefinnas åtskilliga 

 skillnader mellan verkligt lermaterial och grövre material, men gränsen mel- 

 lan de båda materialen måste förläggas ett stycke under 0,002 mm. (Gränsens 

 närmare läge kan emellertid iörst genom ingående undersökningar närmare 

 fastställas. 



3. Slutsatser. 



De i det föregående beskrivna undersökningarna ha visat, att en märk- 

 bar kemisk vittring försiggår överallt där fint fördelade fältspater äro i 

 beröring med vatten, ett resuHat, som även direkt följer av de omfattande 

 experim.entella arbeten angående mineralens löslighet i vatten, som före- 

 ligga. Denna process har en viss betydelse ur skoglig synpunkt, enär den 

 visar, att våra jordarters hela massa företer spår av en ganska genom- 

 gripande vittringsproeess, vilken i den mån den fortgår, naturligtvis kan 

 frigöra för vegetationen lämpliga näringsämnen. Emellertid ha under- 

 sökningarna även visat, att sannolikt den vittring, varom fråga är, för- 

 siggått redan på ett tidigt stadium vid avlagringarnas uppkomst, troligen 

 till väsentlig del i samband med den krossningsprocess i beröring med 

 vatten, som försiggått i den avsmältande inlandsisens undre delar. Om 



