[39] MARKSTUDIER 87 



betydelse att lära känna våra lerors kemiska egenskaper, om också ett stu- 

 dium av lerornas jordmånsbildning- ej står närmast på dagordningen. 



Den närmaste frågan gäller i vad mån man i de kvartära lerorna kan påvisa 

 tillvaron av de vittringsprocesser, som ovan beskrivits. De leror, som för detta 

 ändam.ål äro lämpligast, äro de, som på grund av sitt geografiska läge i för- 

 hållande till berggrunden och isrörelsen kunna antagas nästan uteslutande be- 

 stå av finfördelat urberg, särskilt gnejser och graniter. Hos dessa leror har 

 man tidigare antagit en hög halt av glimmer, särskilt biotit (Atterberg. 

 1913) och även av fältspater (W i d m a n 1908). Den allmänna uppfattningen i 

 Sverige torde ha varit att våra kvartära leror bestå av i det stora hela oför- 

 ändrat, pulveriserat berggrundsmaterial, i vilket lättkrossade mineral anrikats. 

 Våra kvartära leror ha därigenom ansetts stå i en viss motsats till icke ned- 

 isade länders leror, som huvudsakligen bestå av kemiska vittringsprodukter, 

 vilka man i allmänhet anser ha uppkommit genom den atmosfäriska vittringen 

 och sedan omlagrats i vatten eller i vissa fall kvarligga in situ. 



I sina för kännedomen om våra lerors egenskaper grundläggande arbeten 

 uttalar Oden (1916, sid. 188 — 189) ungefär samma åsikt om våra kvartära 

 leror, ehuru han ej bortser från den möjligheten, att sekundära kemiska 

 processer i viss mån kunna ha omvandlat materialet i dem. 



För att få en uppfattning angående svenska kvartära lerors kemiska förhål- 

 landen ha ett mindre antal leror, vilka kunde antagas huvudsakligen bestå av 

 material från urberget, analyserats. Lerorna voro hämtade från sådana lokaler, 

 som med hänsyn till berggrunden och inlandsisens rörelseriktning i möjligaste 

 mån borde vara fria från inblandat skiffermaterial, en förutsättning som dock 

 måhända aldrig är fullt uppfylld. Till dessa analyser har jag kunnat foga en 

 av fil. dr R. M a u z e 1 i u s gjord analys av en lera från Värmland, vilken är 

 publicerad i beskrivningen till geologiska kartbladet Kristinehamn. De under- 

 sökta lerorna voro: 



1. Varvig, glacial lera från Bollnäs, Hälsingland. Något limonitfärgad. 

 ytterst finskiktad med årsvarv av ungefär en millimeters tjocklek, av den typ, 

 som anses karakteristisk för glacialleror inom våra urbergsområden, där sibi- 

 riska skiffrar ej nämnvärt äro inblandade i lerorna. 



2. Varvig glacial lera från Färila, Hälsingland. Årsvarv 3 — 4 mm tjocka, 

 grå färg. Provet, som tagits av statsgeologen H. Hedström, har liksom 

 det följande välvilligt ställts till mitt förfogande av Sveriges Geologiska Un- 

 dersökning. 



3. Varvig, glacial lera med 4-^-5 mm tjocka årsvarv, grå färg. Från \^än- 

 näs, Västerbotten. Provet är taget av professor H. M u n t h e. 



4. Postglacial lera från Svensbyn i Piteåtrakten, Norrbotten. Något limo- 

 nitfärgad i fina sprickor, eljes grå. 



5. Glacial lera, Kristinehamnstrakten, Värmland. 



De av mig insamlade lerproven (nr i och 4), voro tagna på i meters djup 

 under markytan, alltså det djup, på vilket man plägar träffa praktiskt taget 

 oförändrat underlag. De från Sveriges Geologiska Undersöknings samlingar 

 härstammande lerorna voro i färg ytterst likformigt grå med väl bibehållna 

 varv, varför de kunna anses utgöra ett för undersökningen i hög grad lämpligt 

 material. 



Analyserna äro meddelade i kap. 11 : F. 



