94 O. TAMM [46] 



Gerilåns utlopp i Indalsälven, Jämtland, vackra exempel pä detta. Det 

 fanns å marken ifråga här och där små upphöjningar. En profil i dessa 

 visade i regel överst normal blek jord av 3 — 5 cm:s mäktighet, därunder 

 rostjord av 5 — lo cm:s mäktighet, så multnade rester av en gammal 

 råhumus, därunder blek jord av cirka 5 cm:s mäktighet, underlagrad av 

 normal rostjord jämte underlag. Det hela är sålunda i smått en s. k. 

 begraven mark. Det kan knappast råda något tvivel om att man här har 

 spår efter gamla vindfällen, som på detta sätt registrerats i marken. Av 

 intresse är att se, hur podsoleringen tydligen genast angriper det friska, 

 nyuppkastade materialet, medan de redan bildade skikten synas vara rätt 

 stabila och ej förändras så lätt. Särskilt är det av betydelse, att blek- 

 jorden under den nybildade rostjorden bibehåller sin karaktär alldeles 

 oförändrad. Fenomenet liknar sålunda de av Emeis (1876) och S a- 

 rauw (1898) beskrivna begravna podsolprofilerna från Slesvig och Jyl- 

 land. Dylika begravna profiler, uppkomna på det sätt, som ovan beskri- 

 vits, äro vanliga företeelser på sand och mjälmarker. I moränmarker 

 möter man dem ej fullt så ofta, men även här har man i trädens omkull- 

 störtande en faktor, som stundom påverkar markprofilens utbildning. 



2. Rörelser, beroende på rent fysikaliska orsaker. 



Huvudsakligen två fenomen av rent fysikalisk natur förmå åstadkomma 

 rörelser i marken, nämligen jordflytning och uppf rysning. Dessa före- 

 teelsers natur har blivit föremål för ingående undersökningar och speku- 

 lationer av ett stort antal forskare. Bland dessa må nämnas H a m b e r g 

 (1915), Hesselman (1915), Frödin (1914), J. G. Andersson 

 (1906), Sernander (1905), A. G. Högbom (1905), v. Post 

 (i 91 5.) Här skall endast beröras den betydelse, som hithörande fenomen 

 äga för podsolprofilens utbildning i ncrra Sverige. 



Jordflytning tyckes försiggå på i huvudsak två olika sätt: Långsamt 

 och kontinuerligt under längre tider eller katastrofalt under helt kort tid. 

 (Se Frödin, 1914, sid. 253). Den förra typen är vanligare ovan, den 

 senare nedom skogsgränsen. Särskilt benägna för jordflytning äro starkt 

 mo- och mjunahaltiga jordslag, så kallad jäslera (A. G. H ögb o m, 1905). 



Det är givet att båda dessa slag av jordflytning fullständigt måste ut- 

 plåna podsolprofilens karaktär. Nedanför skogsgränsen äro em.ellertid 

 jordflytningar i marker, som ej ständigt äro vattendränkta och därför 

 framvisa en annan profiltyp än den normala skogspodsolen, mera säll- 

 synta. Det är därför ej ofta som man kan spåra inverkan på denna 

 niarkprofiltyp av jordflytning. I Degerfors socken, \'ästerbotten, vid 

 vägen mellan Vindeln och byn Kulbäcksliden, särskilt vid Osttjärnsbäc- 



