96 O. TAMM [48] 



just ha brutit upp. De större fläckarna ha en areal av fem — sex kvadrat- 

 meter, de medelstora två — tre kvadratmeter. Å fläckarna ligga ofta upp- 

 frusna döda rötter av ljung. Där marken är svagt sluttande hade vid den 

 nedre randen a\' de medelstora och större fläckarna utbildat sig en flytvalk; 

 det hela gav det intrycket att sanden flutit ut över de närmaste omgivningarna. 

 En undersökning av markprofilen i de minsta fläckarna visade, att podsol- 

 profilen var fullständigt förstörd, eller också lågo rester av blekjorden hop- 

 blandade med annat material. I de medelstora och större fläckarna kunde 

 man särskilja ett område i fläckens h(')gst belägna del, där profilen var för- 

 störd, medan den var kvar i den övriga delen av fläcken, men täckt med 5 till 8 

 cm grågul sand av ett utseende, liknande underlagets. De iakttagna flytval- 

 karna bestodo av sådan sand. I allmänhet var inom en fläck området med 

 begraven podsolprofil större än det med förstörd profil. 



Av allt att döma, uppkommer en dylik fläck alltså på det sättet, att sanden 

 liksom väller upp på en punkt och flyter ut över omgivningarna. Troligen 

 försiggår det hela på våren i snösmältningen, då heden ovan tjälen är genom- 

 dränkt med vatten. Stundom finnes å de kala fläckarna en första antydan till 

 rutmark, d. v. s. de små stenar och större gruskorn, som finnas inblandade i 

 sanden äro i någon mån ordnade i ett system av ett par tre kvadratdecimeter 

 stora rutor. (Jfr H e s s e 1 m a n, 1915.) 



Markprofilen såväl i uppfrysningsfläckar som i heden däromkring under- _ 

 söktes på ett mycket stort antal punkter, och långa, dikesartade rännor upp- 

 togos. Uppfrysningsfläckarna voro på sina ställen så pass talrika, att det 

 var mycket svårt att upptaga en tio meter lång profil, som ej genomskar 

 någon dylik fläck. I allmänhet voro profilerna utanför fläckarna fullt nor- 

 mala. Här och var hittades emellertid begravna blekjordsskikt, betäckta av 

 fem till tio cm mäktig sand. Denna sand företer ofta spår av ny blekjords- 

 bildning å sin övre yta, en verkan av det nva humuslager, som numera täcker 

 den. Av allt att döma har man här spår av gamla uppfrysningsfläckar, som 

 upphört att röra sig. Visserligen kunna begravna markprofiler som ovan fram- 

 hållits också härröra av kullblåsta träd, men ibland kan man rent av urskilja 

 »döda», lavklädda flytvalkar, vilka täcka en dylik begraven podsol. I dessa 

 fall synes uppkomstsättet vara klart. 



För att utröna, om de beskrivna fläckarna utvidga sig med märkbar hastig- 

 het eller i övrigt äro på något sätt rörliga, omgåvos tre små och tre medel- 

 stora uppfrysningsfläckar vid mitt besök i augusti 1916 m.ed trästickor av 

 cirka 30 — 40 cm:s längd. Dessa fläckar observerades sedermera sommaren 

 1917, 1918 och 1919. De båda första åren efter utsättandet kunde ingen som 

 helst förändring i stickornas läge upptäckas, och marken föreföll av allt att 

 döma att ha varit i fullständig stillhet. Vid observation i juli 191 9 voro fläc- 

 karna till synes fortfarande oförändrade, men av stickorna hade en god del fru- 

 sit upp fullständigt och därefter ramlat ned. De övriga, som utgjorde flertalet, 

 stodo kvar, men hade höjt sig ett par cm. Detta kunde iakttagas tydligt på grund 

 av att de i jorden nedsänkta delarna av stickorna hade annan färg än de, 

 som under flera år varit utsatta för luftens inverkan. — Av de hittills gjorda 

 observationerna kan man sluta, att sannolikt blott under vissa, för uppfrysning 

 gynnsamma år, rörelseprocesserna äro livligare. Allt talar för att de rörelser, 

 troligen en blandning av uppfrysning och jordflytning, som ge upphov till 

 fläckarna, utspelas mycket långsamt. Den omständigheten, att markprofilen i 



