100 o. TAAIM ;,52] 



beständsdclar urlakat skikt och därunder ett ])å iäriif()reniiij^^ar in. ni. an- 

 rikat lager. De ryska forskarnas arbeten äro merendels offentligg-jorda 

 ]jå rvska språket, men sammanställningar ha vid olika tillfällen tryckts 

 på annat s])råk. Utom G 1 i n k a s ovan citerade arbete må hänvisas till 

 S i b i r t /. e w (1899). Den ryska skolan äv markforskare har tidigast 

 framhävt i)odsol jordmånens egenskap av en klimatisk marktyp, liksom de 

 i andra avseenden lagt grunden till studiet av jcjrdmånstyper ur klimato- 

 logisk synpunkt. 



Från tiden efter sekelskiftet finnes en omfattande litteratur angående 

 podsolprofiler och de kemiska processer, som där utspelas. Särskilt viktiga 

 arl)etcn föreligga av Hclbig (1903, 1909 a och b), M a y e r (1903), 

 Albert (1910), A I ii n s t (1910), R o t h e r (1912), X y h o 1 m ( 1 902, 

 1903), Frosterus (1912, 1914J, Hesselman (se inledningen), 

 A a r n i o, (1915). En sammanställning av litteraturen har lämnats av 

 L e i n i g e n ( 191 1 ) . En senare mycket utförlig, av E h r e n b e r g 

 (1918). Hos Ramann (1886, 191 1 och 1918) samt Henry, (1908) 

 förefinnas även litteratursammanställningar liksom beträffande den äldre 

 litteraturen hos P. E. ]\I ii 1 1 e r (1887J, till vilka här hänvisas. 



Åsikterna angående det väsentliga i podsolprof ilens u])pkomst gå trots 

 allt arbete på j^roblemet ifråga ganska mycket åtskils. Blekjordszonen be- 

 traktas allmänt som en urlakningszon, uppkom.men genom från humuslag- 

 ret härstam.mande lösliga ämnens kraftiga inverkan på det mineraliska 

 substratet. Angående rostjordsbildningens verkliga orsaker äro menin- 

 garna där.-mot mera delade. Beträffande järnets vandring råder sålunda 

 ovisshet om det tiansporteras i form av verkligt lösta ferroioncr ellei 

 möjligtvis även ferriioncr eller som koUoidalt lösta ferriföreningar (jfr 

 härom A a r ni o s sannnanställning-, 1915, sid. 27 — 41). Orsaken till rost- 

 jordsskiktets bilflning anses av somliga författare vara att lösta kolloider 

 bringas till utfällning i en vittringszon, där genom en särskilt livlig vitt- 

 ring relativt rikliga mängder elektrolyter lösliggöras, R a m a n n, (191 1. 

 sid. 201 — 202), H e 1 b i g (1909a och b). M ay e r (1903, sid. 168) anser 

 ortstensbildningen bero i)å oxidation av ferroföreningar. H e n r v (1908, 

 sid. 153 — 159) anser även att järnet vandrar som ferroioner och utfällas 

 på grund av dessas oxidation i ett lager ovan grundvattensnivån, där en 

 periodisk uttorkning under den varma årstiden sker. Albert (1910) 

 förnekar på gTund av sina undersökningar om markluftens sammansätt- 

 ning mijjligheten av att järnet kan vandra i form av ferroföreningar, men 

 synes i övrigt vara böjd att anse att djupet, på vilket ortstenslagren upj-- 

 komma sammanhänger med den nivå, dit sommarregnen nedtränga. En 

 liknande uppfattning har gjorts gällande av Eh ren berg (1918, sid. 

 395—398). 



