^35] MARKSTUDIER 103 



intill belägen lavrik tallhed i medeltal å 26 cm djup. Detta djup repre- 

 senterar otvivelaktigt den vertikala sträcka som kalkgränsen förflyttats 

 under cirka 120 år; processen har gått fortare i den mossrika granskogen 

 med sitt starkare kolsyreproducerande humustäcke än i den lavrika tall- 

 skof'-en. Även i andra profiler kunde konstateras, att kalkutlakningen i 

 marken är en process, som i Norrland förlöper med en betydande hastig- 

 het. Se även Kap. 5:Ai. 



Kalkutlakningen äger såsom redan framhållits av H e s s e I m a n (1. c.) 

 en stor betydelse för skogsförhållandena. Den försämrar med ej alldeles 

 omärklig hastighet skogsmarken. A andra sidan bli myrar och lägre lig- 

 gande skogsterränger genom tillförsel av kalkrikt grundvatten synner- 

 ligen näringsrika och produktionskraftiga. I sluttningar framkallar också 

 sådan tillförsel lätt helt annan jordmånstyp, än vad som eljest skulle blivit 

 fallet. A dylika lokaler finner man sålunda ofta örtrika granskogar av 

 hög bonitet. (Se H e s s e 1 m a n, 1. c.) 



B. Silikatisk vittring. 



I. Humuslagrets roll. 



Silikatvittringsprocesserna äro de viktigaste och mest intressanta före- 

 teelserna i podsoleringen. De bestå i stort sett av urlaknings- och anrik- 

 ningsprocesser, som direkt eller indirekt förorsakas av humustäcket. 



De nordsvenska podsolprofilerna stå med hänsyn till humusens bety- 

 delse och vandringar i överensstämmelse med av P. E.- Muller och 

 senare författare beskrivna markprofiler. Blek jorden innehåller sålunda 

 en viss mängd humus, som dels består av inblandade fragment med orga- 

 nisk struktur, härrörande från råhumusen, dels en viss halt vattenlösliga 

 humusämnen. 



Närvaron av ♦vattenlösliga humusiimnen i blekjorden bevisas av de analyser 

 av lermaterial (se kap. 11: A, ytorna i och 13), som utförts. I de isolerade 

 lermaterialen hade de vattenlösliga humusämnena från en större kvantitet 

 blekjord kunnat anrika sig. I lermaterialen ur blekjordar utgjorde sålunda 

 den vattenlösliga humushalten 10 — 20 procent av provets vikt, motsvarande 

 resp. 0.6 och 0,4 procent av blekjordens hela massa. 



Huniushalten i blekjorden i sin helhet är i allmänhet 2 — 3 procent. Humusen 

 spelar ingen nämnvärd roll som färgande beståndsdel i blekjorden på samma 

 sätt som t. ex. i ljunghedar, där blekjorden ofta är mörk till färgen. Enligt 

 Glinka (1914. sid. 84) skall blekjordens färg bero på inblandade ljusa 

 humusiimnen. Detta är för nordsvenska podsoler med säkerhet ej förhållandet. 



