104 O. TAMM [56] 



I rosljorden finnes städse en l)etyflan(le halt av humusämnen, som 

 i sin helhet vanligen äro utfällda pä kemisk väg. Alina analyser visa 

 sålunda i allmänhet en anrikning av i — 3 procent humus i rostjorden. 

 I fuktiga lägen, ävensom i klimatiskt mycket karga trakter såsom fjäll- 

 hedar, tilltager humusanrikningen i rostjorden, som liärvifl antager en 

 allt mörkare färg (humuspodsol). 



I underlaget avtager humushaltcn snal>bt under rostjorden till 0,2 — 0,5 

 procent. Alan kan emellertid påvisa en visserligen föga betydande humus- 

 halt även på stora djup. Sålunda konstaterades i det på två meters djup 

 tagna moränprovet från l^okliden (yta i) en halt av 0,45 procent och 

 i lermaterialet ur samma i)rov 3 procent. I lermaterialet hade vatten- 

 löslig humus från en större mängd jord anrikat sig vid isoleringen (jfr 

 kap. i: C). 



Humusens roll i övrigt för podsulcringens intensitet sammanhänger 

 intimt med vegetationens betydelse för densamma och skall därför i sam- 

 band härmed närmare belysas i kap. 5. 



2. Blekjordsbildning. 



Blekjordsbildningen är liktydig med humustäckets kemiska inverkan 

 på det översta skiktet i mineraljorden. En ytlig granskning av de 

 analyser av äldre, väl utvecklad blekjord, som i kap. 1 1 :A finnas med- 

 delade, ger omedelbart vid handen, att åtskilliga ämnen såsom exempelvis 

 järn och magnesium finnas i lägre procent än hos underlaget, medan kisel- 

 syran visar en hiigre halt än i detta. Att vissa beståndsdelar lösts upp 

 och försvunnit är sålunda faktiskt och har av gammalt ansetts vara blek- 

 jordens förnämsta karaktär. Vad som däremot ej är fullt så tydligt är 

 om blekjordsbildningen medfört någ^on omvandling av de befintliga mine- 

 ralen, eller om dessa rätt och slätt blivit upplösta. En mera ingående 

 granskning av analysm.aterialet jämte vissa andra undersökningar äro 

 ägnade att l)elysa detta spörsmål. 



Blekjordsaiialyserna visa en alhnrui karaktär, som föga avviker från de 

 oförändrade underlagens. Alan tycker sig endast kunna spåra en kvantitativ 

 minskning av vissa mineralbeståndsdelar, knappast däremot någon halt av 

 kemiska vittringsprodukter. Limonit saknas exempelvis nästan fullständigt 

 i blek jorden. Frånvaron av vittringsprodukter bestyrkes i hög grad av att 

 det ej i något fall lyckats att påvisa en ökning av halten hygroskopiskt och 

 kemiskt bundet vatten i blek jorden, jämfört med underlaget. På grund av 

 svårigheten att exakt bestämma dessa procenthalter i humushaltiga jordprov 

 har endast ett indirekt uttryck för flen totala vattenhalten i lufttorkade prov 

 eftersträvats, men då såviil halten av hygroskopiskt som kemiskt bundet vatten 

 bör vara betydligt stiirre lios de vanliga markmineralens vittringsprodukter 



