110 o. TAMM [62] 



por i den övre delen än längre ned. Kvartsen synes i hela l^lck jorden 

 klar och förefaller oförändrad. 



Man kan sålunda av det anförda sluta, att blekjorden ej är ett genom- 

 vittrat skikt, utan att särskilt i dess djupare lager även åtskilliga ganska 

 lättvittrade mineral finnas kvar oförstörda. Därav följer givetvis, att 

 blek jorden allt fortfarande är underkastad vittring: den är av allt att 

 döma markens egentliga vittringszon. Som nedan skall visas, gäller detta 

 däremot ej om rostjorden. Av många tidigare forskare har som ovan 

 nämnts blek jorden betraktats som ett genomvittrat lager, medan rostjor- 

 dens vore markens egentliga vittringszon. För nordsvenska podsoler är 

 detta tydligen ej fallet. 



3. Rostjordsbildning. 



En granskning av analysmaterialet, kap. ii:A, ger vid handen, att i 

 rostjorden sannolikt försig-går en anrikning utom av humus även av li^o- 

 nitiskt järn, överskottsaluminium, hygroskopiskt och kemiskt bundet vat- 

 ten och i vissa fall fosforsyra. Detta stämmer fullständigt med de flesta 

 tidigare undersökningar såväl utom som inom Fennoskandia. Belysande 

 för nordsvenska förhållanden äro särskilt H e s s e 1 m a n s, N y h o 1 m s 

 och Frosterus' analyser, vilka alla visa analoga företeelser. Beträf- 

 fande kiselsyran antyda Frosterus' undersökningar, att den anrikas 

 i rostjorden, medan de övriga forskarna ej ägnat den större uppmärksam- 

 het. 



I fråga om magnesia, silikatiskt järn, kalk, natron och kali visa mina 

 analyser, att skillnaden mellan halten av de respektive ämnena i rostjorden 

 och underlaget är mycket obetydlig. En liten procentisk minskning av 

 dessa ämnen uppstår naturligtvis enbart g'enom anrikningen av vissa 

 andra beståndsdelar. Man kan sålunda av analyserna sluta, att rostjorden 

 är ett i det närmaste ovittrat skikt. En granskning av mineralkornen i 

 rostjorden med lupp efter bortlösning av kolloidhinnorna med utspädd 

 saltsyra visar emellertid, att stundom en obetydlig etsning av mineralkor- 

 nen kan iakttagas, särskilt i skiktets övre del. 



Rostjorden kan sålunda betecknas som ett av vittringen blott i ringa 

 grad berört skikt, som anrikats på vissa beståndsdelar, vilka tydligen 

 bilda de för skiktet karakteristiska, rostfärgade kolloidhinnorna. De 

 ämnen vilka i marken transporteras i form av kolloider äro humus, alumi- 

 nium, kiselsyra, järn (och möjligen titan). Det är då helt naturligt, att det 

 just är dessa ämnen, som företrädesvis blivit anrikade i rostjorden, och 

 rostjordsbildningen är i huvudsak att uppfatta som en kolloidutflocknings- 

 process, vilket, som i det föregående nämnts, är den allmännast antagna 

 åskådningen. 



