[67] MARKSTUDIER 115 



b. Titan. 



Titan förekommer i marken huvudsakligen i mineralen titanit, titan järn och 

 rutil. Blekjordsanalyserna synas antyda en mycket ringa urlakning av den 

 till 0,3 — 0,5 % halt förekommande titansyran, TiOj. Tillvaron av denna ur- 

 lakningsprocess bevisas av de titanbestämningar å blekjord från olika nivåer, 

 som meddelas i kap. ii:A, yta 6. Intressant är en mycket tydlig anrikning 

 av titan i det allra finaste materialet i blekjorden, se yta i och 13. I detta 

 uppnår titansyran en procenthalt av nära 5 % mot ungefär i % i underlagets 

 lermaterial. Möjligen beror olikheten i titansyrans förhållande i blekjorden 

 i dess helhet jämfört med det allra finaste materialet på att vissa titanmineral 

 förhålla sig annorlunda än andra, och måhända finnes titanhalten i det finaste 

 slammet i form av rutil, som torde vara ett mot vittring mycket resistent 

 mineral. 



Det är sannolikt att en liten anrikning av titan i rostjorden (se av. 3) sker, 

 vilket bestyrkes av att de oxalatexcrakt (se kap. i:C) i vilka det limonitiska 

 järnet bestämts, stundom visat sig innehålla små titanmängder. 



C. Aluminium. 



Aluminium förekommer i marken först och främst som beståndsdel i fält- 

 spaterna. Vid de utförda mineralberäkningarna har antagits att det allra 

 mesta av aluminiummängden förefinnes i dessa mineral, vilket också bestyr- 

 kes av utförda mineralsepareringar. Dessutom ingår dock aluminium otvivel- 

 aktigt i ett mycket stort antal andra mineral. Av dessa må först nämnas 

 kaliglimmer (muskovit). Vid de försök som gjordes att mikroskopiskt taxera 

 vissa bestämda mineral (se yta 3, 8, 12) konstaterades närvaron av mus- 

 kovit, som dock föreföll finnas i så små mängder, att den praktiskt taget ej 

 spelar stor roll vid den anförda mineralberäkningen, där eljest muskovithalten 

 skulle representera en felkälla. De mikroskopiska undersökningarna antydde 

 också, såsom väntat var, att muskoviten tycktes vara relativt resistent mot 

 humusvittr ingen. 



I biotit, hornblende och augit finnas små mängder aluminium. Av ana- 

 lysernas halt av järn och magnesium följer emellertid, att halten av dessa 

 mineral överhuvud taget endast uppgår till i allmänhet 5 % (se tab. i). 

 Den aluminiumhalt, som här förefinnes, måste då vara kvantitativt obetydlig. 

 Sannolikt är den emellertid lätt upplösbar i likhet med järn och magnesia (se 

 nedan). 



I granat, epidot och cordierit ingår ahmiinium. Vad de två förra mine- 

 ralen beträffar, så kart man av de utförda mineralsepareringarna (yta 3, 

 8 och 12) sluta att dessa relativt tunga mineral endast förekomma i mycket 

 små mängder. Detsamma vågar man också säga om cordierit; alla dessa 

 mineral bilda en kvantitativt mycket obetydlig del av de ursprungliga berg- 

 arterna. Att cordierit genom humusvittring kan lösas upp, har jag iakttagit 

 på stycken av s. k. fläckskiffer härrörande från grythytteformationen. I 

 denna skiffer finnas cordierit-aggregat, som bilda ett slags fläckar i bergarten. 

 A vittrade stycken efterlämna cordieritfläckarna hålrum. Att i övrigt bedöma 

 de nämnda mineralens förhållande vid markvittringen har ej varit möjlig^c. 



Slutligen finnas åtskilliga genuina aluminiummineral, staurolit, silliman- 



