[69] MARKSTUDIER 117 



Tab. 5. Den kemiska sammansättningen hos vittringsskorpa på fältspater i ett 



stycke råhumusvittrad Vängegranit- 



Die chemische Zusammensetzung einer Verwitterungskruste aut Feklspäte aus einem 



Stiickchen durch Rohhumus verwittertein Vängegranit, 



Glödförlust 1,9% 



SiO, 65,0 » 



ALÖg 20 ,0 j) 



Cab 1,5 » 



MgO 0,4 » 



Na.,0 6,2 » 



KjÖ 6,9 » 



S:a 101.9% 



Anm. Summan utföll något för högt. Glödförlusten bestod dels av humus, dels av 

 bygroskopiskt och möjligen även kemiskt bundet vatten. 



mikroklin-, albit- och anortitkomponenter i de ursprungliga fältspaterna äga 

 olika löslighet. 



Jag har vidare utfört mineralberäkningar på de av Nyholm (1902, 1903) 

 och Aarnio (1918) publicerade Bausch-analyserna av finska blekjordar 

 jämte deras underlag. Städse finner man härvid liksom i fråga om mina egna 

 analyser att mängden aluminium i förhållande till kalium, natrium och kalcium 

 är mindre i blekjorden än i motsvarande underlag. Detsamma gäller R a- 

 manns (1885) omfattande analysmaterial från de nordtyska hedarna vidare 

 H e 1 b i g s (1909 a, b) och Alberts (1910) analyser' från Tyskland. I 

 fråga om de tre sistnämnda författarnas analysmaterial kan man dock ej med 

 samma rättighet som i fråga om svenska och finska jordmåner utföra mine- 

 ralberäkningar, enär hela jordartsmaterialet i Tyskland torde vara mycket 

 mera förändrat genom vittring, oavsett podsoleringen än i de centralare 

 delarna av det nordeuropeiska nedisningsområdet. 



Av allt att döma för sålunda råhumusvittringen i markytan till en fullstän- 

 dig upplösning även av aluminiumhalten i fältspaterna, i motsats mot den i 

 kap. 2 berörda, förmodligen hydrolytiska spaltningsprocess, som gör sig märk- 

 bar alltigenom hela avlagringarna men blott på det allra finaste materialet. 



Den ständiga minskningen av aluminiumöverskottet i blekjorden fordrar 

 emellertid sin förklaring. I sandiga jordmåner torde nedslamningen kunna 

 ^pela in. Men då minskningen synes vara en allmän företeelse, måste man 

 nog antaga, att den sammanhänger med den aluminiumhalt, som alltid finnes 

 i flere av de mörka mineralen, särskilt biotit, som är mycket lättvittrat. Att 

 denna aluminitimförlust rent av skulle kunna kompensera en aluminiumanrik- 

 ning i blekjorden, som, därför skulle undandraga sig uppmärksamhet, är emel- 

 lertid ytterst osannolikt, enär alla möjligen if rågakommande aluminiumhaltiga 

 mineral spela en kvantitativt liten roll gent emot fältspaterna, som givetvis 

 sätta huvudprägeln på aluminiumhaltens förhällande. 



Den i blekjorden lösliggjorda aluminiummängden uppgår i medeltal enligt 

 tab. 3 till cirka 3,5 % av moderavlagringen med en vittringsgrad av 28. 



Beträffande aluminiums vandringar i marken finner man av H o f m a n- 

 l! a n g s undersökningar att en mycket liten del av de lösta aluminiumsalterna 

 nå havet. Medan enligt tab. 2 cirka en femtedel av de vid vittringen i skogs- 

 marken lösliggjorda ämnena utgöras av AI2O3 är endast cirka 3 % av de 

 lösta mineralbeståndsdelarna i Byskeälvens vatten, aluminium- och järnoxid, 



