[75] MARKSTUDIER 123 



material i jordlagren, någon kalkavsättning på annat håll äga rum, utan det 

 förefaller, som om nästan hela den i blek jorden upplösta kalkmängden finner 

 sin väg till havet. 



i. Natrium- 

 Natrium torde till allra största delen förekomma som albit, dels tillsam- 

 mans med kalkfältspat, bildande plagioklaser, dels i blandning med kalifält- 

 spat. Natron äger en vittringsgrad av 22 % och står sålunda mellan kalk 

 och kali. 



Beträffande natriums vandringar, visar H o f m a n-B a n g s analys av 

 Byskeälvsvattnet, att natrium förefinnes i en kvantitet av 0,027 gram i 10 

 liter eller 14 % av totala saltmängden, sålunda något mindre än kalcium. 

 Någon absorption av natrium i rostjorden framgår ej vare sig av mina eller 

 Frosterus och N y h o 1 m s analyser. En sådan är även från teoretisk 

 synpunkt osannolik, då natrium i allmänhet har en mycket svag tendens 

 att absorberas i marken. Någon utlösning av natrium ur rostjorden kan lika- 

 ledes ej konstateras. 



j. Kalium. 



Kalium förekommer mest som kalifältspat (mikrolin) och som blandad kali- 

 natronfältspat (mikroklinpertit). Dessutom finnes det i små inängder i pla- 

 gioklaser samt glimmer. I analysberäkningen har allt kali beräknats som 

 fältspatbundet, vilket väl ganska nära överensstämmer med verkliga förhål- 

 landet. Den ringa, i biotit bundna kalihalten är sannolikt lätt upplösbar 

 liksom t. ex. magnesium, medan kaliglimmern förefaller förbli tämligen intakt 

 vid vittringen (se ytorna 3, 8, 12). Den vittringsgrad, som angivits i tab. 2, 

 20 %, hänför sig huvudsakligen till fältspatbundet kali och är den lägsta vitt- 

 ringsgrad, som funnits för något ämne utom kiselsyra. Tydligt är, att 

 kalifältspaten, d. v. s. mikroklinen näst kvartsen är det mest svårvittrade av 

 de viktigare markmineralen. 



Mycket intressant är den starka utlösning, som kalium visar i den fattiga 

 porfyr-sandstensmarken å yta 5. Här visar det en vittringsgrad av 45 %, 

 vilken är högre än i någon annan undersökt profil. Detta sammanhänger tro- 

 ligtvis med denna marks fattigdom på plagioklaser och mörka mineral. När 

 ej sådana mineral finnas, måste vittringsprocesserna ta i anspråk den eljest 

 svårvittrade kalifältspaten. 



Kalium förefimies i flodvattnet i allmänhet i något mindre mängder än nat- 

 rium. Byskeälvsvattnet innehåller sålunda enligt Ho f m a n - B a n g 0,022 gr 

 kali i 10 1. Någon säker anrikning av kali i rostjorden kan ej spåras vare 

 sig i mina, Hesselmans, Nyholms eller Frosterus' analyser. 



k. Svavelsyra. 



Halten av svavelsyra har bestämts i två typprofiler, yta i och 13, den ena 

 i morän, den andra i mjäla. Båda framvisa en mycket ringa halt, mellan 0,02 

 och 0,03 % SO3. Det var ej möjligt att få fram några lagbundna skillnader 

 mellan olika skikt, utan sulfathalten synes vara ungefär densamma i profilens 

 olika nivåer. Troligen är svavelsyrehalten av samma ungefärliga storlek i de 



