128 O. TAMM [80J 



lig-gande analysmaterialet belyses emellertid också huru podsoleringen ter 

 sig på underlag- av annan beskaffenhet. Yta nr 4 representerar en typisk 

 silurmorän, huvudsakligen bildad av skiffer och kalksten (86 %) och 

 resten kvartsiter och diverse silikatbergarter. Yta nr 5 framvisar en 

 morän bestående av 40 % porfyrer, 40 % kvartsiter och resten obestäm- 

 bara bergarter. Det är sålunda tydligt, att yta 4 och 5 ur kemisk-petro- 

 grafisk synpunkt äro varandra så olika som det överhuvud är möjligt. 

 Såsom synes av analyserna framvisar podsoleringen å dessa olika under- 

 lag resultat som i det hela nära överensstämma med företeelserna å de 

 norm.ala urbergsmarkerna. Anmärkningsvärd är den redan förut påpe- 

 kade vittringsgraden hos kalium å yta 5, vilket sannolikt beror på från- 

 varon av andra lättare utlösbara beståndsdelar. Yta nr 4 tillåter, som 

 ovan nämnts, egentligen ingen mineralogisk diskussion. En jämförelse 

 av analyserna med de övriga visar emellertid mycket stora likheter. 

 Även här förefinnes en stark utlösning av järn och magnesia, men även 

 en påfallande stark urlakning av alkalierna. Det förefaller, som be- 

 ståndsdelarna i detta material äro något mera lättlösta än i ett normalt 

 urbergsunderlag. I porfyr-kvartsitmarken förefalla de utlakade kvanti- 

 teterna av alla ämnen tillsammans vara något mindre än i normala ur- 

 bergsprofiler, vilket ju också är helt naturligt. 



På grund av de undersökta profilernas synnerligen likartade karaktär, 

 torde man med skäl kunna påstå, att en jordarts petrografiska egenska- 

 per utöva ett oväntat ringa inflytande på podsoleringens kemiska proces- 

 ser. Detta gäller dock endast under den förutsättningen, att de allmänna 

 villkoren för humusbildningen ej ändras. Skulle t. ex. på en moränmark, 

 delvis bestående av lättvittrade bergarter, en örtrik granskog med mull- 

 bildning uppstå, bleve hela profilbildningen en annan. Den undersökta 

 profilen med silurbergarter var vald just för att belysa normal podsolering 

 under råhumus å lättvittrat bergartsmaterial. 



Ett m.ycket litet inflytande synes också materialets kornstorlek egen- 

 domligt nog utöva. Detta dock blott inom vissa gränser; å verkliga 

 leror ställa sig som nämnts profilförhållandena helt olika. Inom de grän- 

 ser, sålunda mjäla — sand — morän, inom vilka normala podsolprofiler med 

 typisk blekjord uppkomma, tyckas de kemiska förändringarna i profilen 

 vara icke blott kvalitativt utan även kvantitativt ungefär likartade (se 

 kap. ii:A). 



Det ringa inflytande, som underlagets kornstorlek och petrogafiska be- 

 skaffenhet utövar på det kemiska förloppet i podsoleringen, motsvaras 

 också av ett motsvarande ringa inflytande på de olika markskiktens mäk- 

 tighet. Vad blekjorden beträffar, är det mig fullkomligt omöjligt att 

 uppvisa någon påtagligt lagbunden växling i blekjordens genomsnittliga 



