[81] MARKSTUDIER 129 



mäktig-het på geologiskt olika underlag. \'äxlingar förekomma, men de 

 kunna också förklaras såsom följder av vegetationens inverkan (jfr kap. 

 5). Blekjorden förefaller i reg-el bli något mäktigare å morän än å sand 

 och mjäla under i övrigt likartade förhållanden. Möjligen spelar morä- 

 nens halt av stenar in, varigenom de urlakande lösningarna måste passera 

 ett något mäktigare skikt för att nå samma utlösningseffekt som i en 

 stenfri avlagring. Stenar representera nämligen så gott som intakta 

 partier vid vittringen, enär deras yta är ringa per volymsenhet räknat. 

 Det nedsipprande vattnet söker sig naturligtvis ned mellan dem och an- 

 griper huvudsakligen sand- och stoftmaterialet. 



Ett ganska stort inflytande synes emellertid moderavlagringens beskaf- 

 fenhet utöva på blek jordens lokala mäktighetsväxlingar. I allmänhet äro 

 dessa mera framträdande på en moränmark än på en sandmark. Alan 

 finner sålunda på en helt liten yta växlingar i blekjordens mäktighet 

 mellan t. ex. 2 och 30 cm eller därutöver (jfr yta 2). På sandmarker 

 kan man stundom träffa ytterst regelbundet utbildade profiler. Sär- 

 skilt är detta fallet på svagt podsolerade tallhedar (yta 7). 



Beträffande rostjorden synes materialet utöva ett lokalinflytande unge- 

 fär som i fråga om blek jorden, raen här synes även skiktets genomsnitt- 

 liga mäktighet påverkas. I en mjäla eller i en på fina beståndsdelar rik 

 morän blir sålunda rostjorden i regel dels tunnare och dels skarpare 

 avgränsad inot underlaget. Exempel härpå utgör yta 13, där rostjorden 

 endast är 6 — 7 cm mäktig. Förklaringen är helt naturlig-, nämligen 

 att kolloiderna lättare fasthållas i ett finkornigt lager och därför ej 

 hinna passera lång väg innan de avsättas. Moränprofilen, tavl. i a, fram- 

 visar en mycket morik morän. Här är som synes rostjorden utbildad 

 som ett regelbundet ganska tunnt band, som noga följer blek jordens 

 undre gräns. I grövre sand- och moränavlagringar får däremot rostjor- 

 den ett mycket oregelbundet utseende. Stundom förtonar den långsamt 

 inom en m.eters djup i underlaget, och visar stora oregelbundenheter 

 beträffande mäktigheten. Endast det allra översta kan då sägas vara 

 normal rostjord av beskaffenhet motsvarande de angivna rostjordsanaly- 

 serna, det därunder liggande materialet är ett mellanting mellan rostjord 

 och oförändrat underlag. Exem.pel på en sådan profil framvisar yta 

 nr 2. Det är väl utan vidare tydligt, att ovan beskrivna små olikheter 

 i podsolprofilens utbildning hänföra sig till olika genomsläpplighet i olika 

 material. 



Långt mera än oregclhundcnheterna i de kemiska processernas förlopp 

 under olika geologiska förhållanden frapperar den likformighet i stora 

 drag, som utmärker dem, och som sålunda sträcker sig såväl till skiktens 

 utbildning som de kemiska omvandlingar, som kunna skönjas. På ett 



9- Meddel. från Statens Skogsjbrsöksanstalt . Haft. 17. 



